I Ukraine forløber rekrutteringsprocessen af værnepligtige ikke så problemfrit, som det ville være nødvendigt for at udfylde
de huller, der hele tiden opstår ved fronten mod Rusland.
Nyhedsplatformen Antispiegel rapporterede den 11. juli 2026:
"Ifølge det ukrainske politi steg antallet af angreb på rekrutteringscentre fra 38 i 2023 til 341 i 2025."
Der opstår også uro, når myndighedernes medarbejdere opsøger og indkalder de værnepligtige.
Ifølge internetmagasinet Multipolar forsøgte ca. 200 beboere den 8. juli 2026 i Lviv i Ukraine at
forhindre tvangsindkaldelsen af en 30-årig mand.
Ifølge øjenvidner skal rekruttererne forinden have tævet en civilist og skubbet ham ind i en af myndighedernes minibusser.
Derefter samlede beboerne sig for at hjælpe manden.
Medarbejderne ved det regionale rekrutteringscenter (TZK) blev i den forbindelse omringet på gaden, udsat for
fysiske overgreb, og myndighedens biler blev ødelagt.
Der skulle også være blevet affyret skud, og flere mennesker skulle være blevet såret.
Præsident Selenski og de regionale myndigheder fordømmer beboernes opførsel og truer med konsekvenser.
Så meget fra multipolar om situationen omkring rekrutteringsprocesserne i Ukraine.
Nyhedsplatformen Antispiegel tilføjer den 11. juli 2026:
"Men urolighederne i Lemberg er blot den seneste episode i en række eskalerende protester."
Alene siden sommerens begyndelse er der blevet indberettet så mange overgreb begået af rekrutterere, at
en beskrivelse af dem ville svare til en kort roman. En kort, men meget dramatisk roman.
Tjenestemændene pågriber alle, de kan få fat i: enlige fædre eller tværtimod fædre med mange børn,
chauffører, mejetærskerførere, landmænd, veteraner, udlændinge, stofmisbrugere og endda handicappede.
Selv hunde, der er på gåtur, kan ikke stoppe dem.
De skyr ingen midler ved den tvungne mobilisering:
De kvæler folk, tæver dem, binder dem og torturerer dem, og skærer dæk i stykker.
Desperate borgere griber i stigende grad til våben og improviserede midler i kampen mod militærkommissariaterne.
"Beretningen om denne konflikt er skræmmende i sin brutalitet."
Det er desværre, som så ofte før, konsekvensen af årelang og vedvarende undertrykkelse af
civilbefolkningen, ligesom det sker i Ukraine.
De førende medier tager som regel ikke dette op.
Befolkningen føler sig hverken forstået eller hørt.
I en eksistentiel nødsituation lykkes det langt de fleste ikke at bevare roen som det vigtigste i situationen,
selvom alle egentlig ved, at man ikke løser problemer med vold.
Og slet ikke ud fra heftige, ophobede følelser.
Så sker der desværre ting, som man senere fortryder bittert, som for eksempel disse uroligheder, som Antispiegel opregner:
"Den 10. juni påkørte en traktorfører i Rowno-regionen et køretøj tilhørende
militærkommissariatet og brækkede armen på en ansat."
Den 12. juni angreb indbyggere i Kryvyi Rih en bus med militærkommissærer med en skovl og formåede
at befri en mand, der var blevet tvangsindkaldt.
Den 15. juni blev der igen taget en skovl i brug i Rowno-regionen, da en mand forsvarede sin nabo
over for medarbejdere fra militærkommissariatet.
Den 18. juni åbnede en mand i landsbyen Letytschiv i Chmelnyzkyj-regionen ild med et
stormgevær mod militærkommissariatets bygning.
Den 22. juni gjorde en mand i Kharkiv modstand mod medarbejdere fra militærkommissariatet med en
pistol, blændgranater og en kniv og flygtede derefter.
Den 26. juni dræbte en mand i Charkew en medarbejder ved militærkommissariatet med en kniv.
Den 28. juni befriede indbyggere i Zaporizhzhja en mand ved hjælp af peberspray.
Den 30. juni dræbte en kvinde i Odessa en medarbejder ved militærkommissariatet, da denne forsøgte at
indkalde hendes kæreste til militærtjeneste mod hans vilje.
"Listen kunne fortsætte."
Er disse borgerkrigslignende tilstande i Ukraine måske mørke forvarsler om, hvilke uroligheder der også venter EU – og
her især Tyskland – hvis man fortsætter på krigskurs i stedet for at gøre en konsekvent indsats for fred og deeskalering?
En krigskurs, som store dele af befolkningen slet ikke ønsker?
Men når først loven om forstærkning af reserven (ResStG) er blevet vedtaget i Forbundsdagen, og reservisterne derefter
konsekvent indkaldes, vil krigens snare have strammet sig så meget, at ingen her kan slippe ud af den igen så hurtigt.
Derfor gentager vi opfordringen: Den, der ønsker at sætte en stopper for denne krigspropaganda, skal lade sin stemme høre NU!
Nu gælder det om gennem breve og samtaler klart at gøre det klart for vores medlemmer af Forbundsdagen: "Vi vil ikke have krig!"
Og: Der er ikke kun brug for et klart "nej!" til loven om styrkelse af reserven, men også et beslutsomt
"nej!" til enhver anden form for krigsforberedelse.
Bliv også en del af denne fredsbevægelse!