Ukrainassa palveluskelpoisten rekrytointiprosessi ei suju niin sujuvasti kuin olisi tarpeen, jotta jatkuvasti
syntyvät aukot rintamalla Venäjää vastaan saataisiin täytettyä.
Uutisalusta Antispiegel raportoi 11. heinäkuuta 2026:
”Ukrainan poliisin mukaan rekrytointikeskuksiin kohdistuneiden hyökkäysten määrä nousi 38:sta vuonna 2023 341:een vuonna 2025.”
Myös viranomaisten työntekijöiden suorittamassa asevelvollisten etsimisessä ja keräämisessä syntyy levottomuutta.
Internet-lehden multipolarin mukaan noin 200 asukasta yritti 8. heinäkuuta 2026 Lvivissä,
Ukrainassa, estää 30-vuotiaan miehen pakkovärväyksen.
Silminnäkijöiden mukaan rekrytoijat olivat aiemmin pahoinpiteleneet siviilin ja
työntäneet hänet viranomaisen minibussiin.
Tämän jälkeen naapurit kokoontuivat auttamaan miestä.
Alueellisen rekrytointikeskuksen (TZK) työntekijät joutuivat kadulla piiritykseen, heitä
pahoinpideltiin ja viranomaisen autoja tuhottiin.
Myös laukauksia oli ammuttu, ja useita ihmisiä oli loukkaantunut.
Presidentti Selenski ja alueviranomaiset tuomitsevat asukkaiden käyttäytymisen ja uhkaavat seuraamuksilla.
Tässä oli multipolarin raportti rekrytointiprosessien tilanteesta Ukrainassa.
Uutisalusta Antispiegel lisää 11. heinäkuuta 2026:
”Lembergin levottomuudet ovat kuitenkin vain viimeisin jakso eskaloituvien mielenosoitusten sarjassa.
Pelkästään kesän alusta lähtien on ilmoitettu niin paljon rekrytoijien tekemiä hyökkäyksiä, että niiden kuvaus
vastaisi lyhyttä romaania. Lyhyttä, mutta erittäin dramaattista.
Viranomaiset pidättävät kaikki, joihin he pääsevät käsiksi: yksinhuoltaja-isät tai päinvastoin, monilapsiset isät,
kuljettajat, leikkuupuimurinkuljettajat, maanviljelijät, veteraanit, ulkomaalaiset, huumeriippuvaiset ja jopa vammaiset.
Edes ulkoilutettavat koirat eivät pysäytä heitä.
Pakkomobilisaation yhteydessä he eivät epäröi käyttää mitään keinoja:
He kuristavat, pahoinpitelevät ihmisiä, sitovat ja kiduttavat heitä sekä viiltävät renkaita auki.
Epätoivoiset kansalaiset turvautuvat yhä useammin aseisiin ja improvisoituihin keinoihin
sotilasviranomaisten vastaisissa toimissaan.
”Tämän konfliktin kulku on kauhistuttava julmuudessaan.”
Valitettavasti tämä on, kuten niin usein, seurausta siviiliväestön vuosia kestäneestä ja
jatkuvasta sortamisesta, kuten Ukrainassa tapahtuu.
Suurimmat tiedotusvälineet eivät yleensä käsittele tätä aihetta.
Väestö ei tunne, että sitä ymmärrettäisiin tai kuunneltaisiin.
Elintärkeässä hätätilanteessa valtaosa ihmisistä ei onnistu säilyttämään malttia tilanteen tärkeimpänä
ohjenuorana, vaikka oikeastaan jokainen tietää, ettei väkivallalla ratkaista ongelmia.
Eikä varsinkaan kiihkeiden, patoutuneiden tunteiden vallassa.
Silloin tapahtuu valitettavasti asioita, joita myöhemmin katuaan katkerasti, kuten
esimerkiksi nämä mellakat, jotka Antispiegel luettelee:
”10. kesäkuuta Rowno-alueella traktorinkuljettaja törmäsi sotilasviranomaisen ajoneuvoon ja mursi yhden työntekijän käden.”
12. kesäkuuta Kryvyi Rogin asukkaat hyökkäsivät sotilaskomissaarien bussin kimppuun lapiolla ja onnistuivat
vapauttamaan pakkovärvätyksen kohteeksi joutuneen miehen.
15. kesäkuuta Rowno-alueella otettiin jälleen käyttöön lapio, kun eräs mies puolusti
naapuriaan sotilaskomissariaatin virkamiesten edessä.
18. kesäkuuta eräs mies avasi tulen rynnäkkökiväärillä sotilasvirastoa vastaan
Letytschivin kylässä Hmelnyzkyjin alueella.
22. kesäkuuta Kharkovissa eräs mies vastusti sotilasviranomaisten työntekijöitä pistoolilla,
sokaisukranaateilla ja veitsellä ja pakeni sen jälkeen.
26. kesäkuuta eräs mies tappoi Charkewissa veitsellä sotilasviranomaisen työntekijän.
28. kesäkuuta Zaporožjen asukkaat vapauttivat miehen käyttämällä pippurisumutetta.
30. kesäkuuta eräs nainen puukotti Odessassa sotilasviranomaisen työntekijän kuoliaaksi, kun tämä
yritti pakottaa hänen poikaystävänsä armeijaan.
”Listaa voisi jatkaa vielä.”
Ovatko nämä sisällissodan kaltaiset olosuhteet Ukrainassa mahdollisesti synkkiä ennakko-oireita siitä, millaista
levottomuutta myös EU:lle ja erityisesti Saksalle on luvassa, jos johdonmukaisten rauhanponnistelujen ja
tilanteen rauhoittamisen sijaan jatketaan sotapolitiikkaa?
Sotapolitiikka, jota suuri osa väestöstä ei lainkaan halua?
Mutta kun varusmiesvahvistuslaki (ResStG) on kerran hyväksytty liittopäivillä ja varusmiehiä aletaan sen seurauksena kutsua
palvelukseen johdonmukaisesti, sodan silmukka on kiristynyt niin tiukalle, ettei kukaan pääse täältä enää niin nopeasti pois.
Siksi toistamme kehotuksemme: Jos haluatte pysäyttää tämän sodanlietsonnan, nostakaa äänenne NYT!
Nyt on tärkeää tehdä asia selväksi liittopäivien edustajillemme kirjeiden ja keskustelujen kautta: ”Emme halua sotaa!”
Ja: Tarvitaan paitsi selkeä ”ei!” reservin vahvistamista koskevalle laille, myös päättäväinen ”ei!”
kaikille muillekin sodanvalmistelujen muodoille.
Liity sinäkin tähän rauhanliikkeeseen!