Ukrainā karadienestam piemēroto personu iesaukšanas process norit ne tik raiti, kā būtu nepieciešams, lai
aizpildītu nepārtraukti radušos trūkumus frontē pret Krieviju.
Ziņu platforma „Antispiegel“ 2026. gada 11. jūlijā ziņoja:
„Saskaņā ar Ukrainas policijas datiem uzbrukumu skaits rekrutēšanas centriem pieauga no
38 gadā 2023. gadā līdz 341 gadā 2025. gadā.“
Nemieri rodas arī tad, kad iestāžu darbinieki meklē un savāc iesaukamos.
Saskaņā ar interneta žurnālu „multipolar“, 2026. gada 8. jūlijā Ļvivā (Ukrainā) aptuveni 200 vietējie iedzīvotāji centās
novērst 30 gadus veca vīrieša piespiedu iesaukšanu armijā.
Saskaņā ar aculiecinieku liecībām vervēšanas darbinieki esot iepriekš piekāvuši kādu
civilpersonu un iegrūduši viņu iestādes mikroautobusā.
Pēc tam apkārtnes iedzīvotāji sapulcējās, lai palīdzētu vīrietim.
Reģionālā rekrutēšanas centra (TZK) darbinieki tika ielenkti uz ielas, fiziski
uzbrukti, un tika iznīcinātas iestādes automašīnas.
Tika dzirdēti arī šāvienu trokšņi, un vairāki cilvēki tika ievainoti.
Prezidents Zelenskis un reģionālās iestādes nosoda iedzīvotāju rīcību un draud ar sekām.
Tik daudz par „multipolar“ ziņojumu par rekrutēšanas procesu stāvokli Ukrainā.
Ziņu platforma „Antispiegel“ 2026. gada 11. jūlijā piebilst:
„Tomēr nemieri Ļvivā ir tikai pēdējais notikums virknē arvien intensīvāku protestu.
Jau kopš vasaras sākuma ir ziņots par tik daudziem vervēšanas aģentu uzbrukumiem, ka to apraksts būtu
līdzīgs īsam romānam. Īsam, bet ļoti dramatiskam.
Ierēdņi aiztur ikvienu, ko vien var sasniegt: tēvus, kas audzina bērnus vieni paši, vai, gluži pretēji, tēvus ar daudziem bērniem,
autovadītājus, kombainu vadītājus, lauksaimniekus, veterānus, ārzemniekus, narkomānus un pat cilvēkus ar invaliditāti.
Pat suņi, kurus ved pastaigā, viņus neaptur.
Piespiedu mobilizācijas gadījumā viņi nekautrējas izmantot jebkādas metodes:
Viņi aizrīties, piekauj cilvēkus, tos sasaista un mocī, pārgriež riepas.
Izmisuma pārņemti iedzīvotāji arvien biežāk vēršas pret militārajiem komisariātiem,
izmantojot ieročus un improvizētus līdzekļus.
„Šī konflikta hronika ir satraucoša ar savu brutalitāti.“
Diemžēl, kā tas bieži notiek, tas ir gadiem ilgas un nepārtrauktas civiliedzīvotāju
apspiešanas sekas, tāpat kā tas notiek Ukrainā.
Vadošie plašsaziņas līdzekļi parasti šo tēmu neapskata.
Iedzīvotāji nejūtas ne saprasti, ne uzklausīti.
Eksistenciālās krīzes situācijā lielākajai daļai cilvēku neizdodas saglabāt piesardzību kā galveno prioritāti, lai gan
patiesībā ikviens zina, ka ar vardarbību problēmas neatrisina.
Jau vispār ne no karstasinīgām, uzkrātām emocijām.
Tad, diemžēl, notiek lietas, par kurām vēlāk nākas rūgti nožēlot, piemēram, šie nemieri, kurus uzskaitījis „Antispiegel“:
„10. jūnijā Rovno reģionā traktora vadītājs uzbrauca militārās komisariāta transportlīdzeklim un salauza darbiniekam roku.
12. jūnijā Krivij Rogas iedzīvotāji ar lāpstu uzbruka militāro komisāru autobusam un izglāba piespiedu kārtā iesaukto vīrieti.
15. jūnijā Rovna reģionā atkal tika izmantota lāpsta, kad kāds vīrietis aizstāvēja savu
kaimiņu pret militārā komisariāta darbiniekiem.
18. jūnijā kāds vīrietis Letičivas ciematā Hmelņickas apgabalā ar automātu atklāja uguni uz militārās komisariāta ēku.
22. jūnijā Harkovā kāds vīrietis, izmantojot pistoli, apžilbināšanas granātas un nazi, pretojās
militārā komisariāta darbiniekiem un pēc tam aizbēga.
26. jūnijā kāds vīrietis Harkevā ar nazi nogalināja militārā komisariāta darbinieku.
28. jūnijā Zaporožjes iedzīvotāji, izmantojot piparu gāzi, atbrīvoja kādu vīrieti.
30. jūnijā Odesā kāda sieviete nodūra militārā komisariāta darbinieku, kad viņš
mēģināja piespiedu kārtā iesaukt viņas draugu.
„Sarakstu varētu turpināt.“
Vai šie pilsoņu karam līdzīgie apstākļi Ukrainā varētu būt drūms priekšvēstnesis tam, kādi nemieri gaida arī ES un jo
īpaši Vāciju, ja tā vietā, lai konsekventi centtos panākt mieru un mazināt spriedzi, turpinās virzīties uz karu?
Kara kurss, ko liela daļa iedzīvotāju vispār nevēlas?
Taču, tiklīdz Bundestāgs būs apstiprinājis Rezerves stiprināšanas likumu (ResStG) un pēc tam rezervisti tiks
sistemātiski iesaukti, kara slazds būs savilcies tik cieši, ka no tā neviens tik ātri vairs neizkļūs.
Tāpēc atkārtoju aicinājumu: ikviens, kurš vēlas apturēt šo kara kurināšanu, lai TŪLĪT paceltu savu balsi!
Tagad ir jāpaziņo mūsu Bundestāga deputātiem gan vēstulēs, gan sarunās, nepārprotami pasakot: „Mēs nevēlamies karu!“
Un: ir nepieciešams ne tikai skaidrs „nē!” Rezerves pastiprināšanas likumam, bet arī apņēmīgs
„nē!” jebkurai citai kara gatavošanās formai.
Kļūsti arī tu par daļu no šīs miera kustības!