I Ukraina går rekrutteringsprosessen av vernepliktige ikke så smidig som det er nødvendig for å
fylle de stadig nye hullene ved fronten mot Russland.
Nyhetsplattformen Antispiegel rapporterte 11. juli 2026:
«Ifølge det ukrainske politiet økte antallet angrep på rekrutteringssentre fra 38 i 2023 til 341 i 2025.»
Det oppstår også uro når myndighetsansatte oppsøker og henter inn de vernepliktige.
Ifølge nettmagasinet multipolar forsøkte rundt 200 innbyggere i Lviv i Ukraina den 8. juli
2026 å hindre tvangsrekruttering av en 30-åring.
Ifølge øyenvitner skal rekruttererne først ha banket opp en sivilist og presset ham
inn i en minibuss tilhørende myndighetene.
Deretter samlet beboerne seg for å hjelpe mannen.
Ansatte ved det regionale rekrutteringssenteret (TZK) ble omringet på gaten, utsatt for
fysiske angrep, og myndighetens biler ble ødelagt.
Det skal også ha vært skuddveksling, og flere personer skal ha blitt skadet.
President Selenskyj og regionale myndigheter fordømmer innbyggernes oppførsel og truer med konsekvenser.
Dette var rapporten fra multipolar om situasjonen rundt rekrutteringsprosessene i Ukraina.
Nyhetsplattformen Antispiegel legger til følgende den 11. juli 2026:
«Men urolighetene i Lemberg er bare den siste episoden i en rekke stadig mer eskalerende protester.
Bare siden sommeren begynte har det blitt rapportert om så mange overgrep begått av rekrutterere at en beskrivelse av dem ville
kunne utgjøre en kort roman. En kort, men svært dramatisk roman.
Tjenestemennene pågriper alle de får tak i: aleneforeldre som er fedre, eller tvert imot fedre med mange barn,
sjåfører, treskebilsjåfører, bønder, veteraner, utlendinger, narkomane og til og med funksjonshemmede.
Selv hunder som blir luftet, kan ikke stoppe dem.
De skyr ikke noen metoder når det gjelder tvangsmobilisering:
De kveler folk, banker dem opp, binder dem fast og torturerer dem, og kutter opp dekkene.
Fortvilte borgere tyr stadig oftere til våpen og improviserte midler i kampen mot militærkommissariatene.
«Beretningen om denne konflikten er skremmende i sin brutalitet.»
Dette er dessverre, som så ofte, en følge av mange års vedvarende undertrykkelse av sivilbefolkningen, slik det skjer i Ukraina.
De ledende mediene tar vanligvis ikke opp dette.
Befolkningen føler seg verken forstått eller hørt.
I en eksistensiell krisesituasjon klarer de aller fleste ikke å bevare roen som det viktigste i øyeblikket, selv
om egentlig alle vet at man ikke løser problemer med vold.
I hvert fall ikke på grunn av oppdemmede, heftige følelser.
Da skjer det dessverre ting man senere angrer bittert på, som for eksempel disse opptøyene som Antispiegel ramser opp:
«Den 10. juni kjørte en traktorfører i Rowno-regionen inn i et kjøretøy tilhørende
militærkommissariatet og brakk armen på en ansatt.»
Den 12. juni angrep innbyggere i Kryvij Rog en buss med militærkommissærer med en spade og klarte
å befri en mann som var blitt tvangsrekruttert.
Den 15. juni ble det igjen brukt en spade i Rowno-regionen, da en mann forsvarte sin nabo mot ansatte ved militærkommissariatet.
Den 18. juni åpnet en mann i landsbyen Letytschiv i Chmelnyzkyj-regionen ild med et
stormgevær mot bygningen til militærkommissariatet.
Den 22. juni gjorde en mann i Kharkiv motstand mot ansatte ved militærkommissariatet med en
pistol, lysgranater og en kniv, og flyktet deretter.
Den 26. juni drepte en mann i Charkew en ansatt ved militærkommissariatet med en kniv.
Den 28. juni befridde innbyggere i Zaporizja en mann ved hjelp av pepperspray.
Den 30. juni drepte en kvinne i Odessa en ansatt ved militærkommissariatet da han forsøkte å
innkalle kjæresten hennes til militærtjeneste med tvang.
«Listen kunne fortsette.»
Er disse borgerkrigslignende forholdene i Ukraina kanskje mørke forvarsler om hva slags uro som også venter EU, og her
spesielt Tyskland, dersom man fortsetter på krigskurs i stedet for å satse på konsekvente fredsbestrebelser og deeskalering?
En krigskurs som store deler av befolkningen slett ikke ønsker?
Men når først loven om forsterkning av reservestyrkene (ResStG) er vedtatt av Forbundsdagen og reservistene deretter
konsekvent blir innkalt, har krigens snare strammet seg så mye at ingen her kommer seg ut av den så fort.
Derfor gjentar vi oppfordringen: Den som ønsker å sette en stopper for denne krigshissingen, må heve stemmen NÅ!
Nå må vi gjennom brev og samtaler gjøre det helt klart for våre representanter i Forbundsdagen: «Vi vil ikke ha krig!»
Og: Det kreves ikke bare et klart «nei!» til loven om styrking av reservestyrkene, men også et bestemt
«nei!» til enhver annen form for krigsforberedelser.
Bli du også en del av denne fredsbevegelsen!