I Ukraina går rekryteringen av värnpliktiga inte så smidigt som det skulle behöva för att fylla de
ständigt uppkomande luckorna vid fronten mot Ryssland.
Nyhetsplattformen Antispiegel rapporterade den 11 juli 2026:
”Enligt den ukrainska polisen ökade antalet attacker mot rekryteringscentra från 38 år 2023 till 341 år 2025.”
Det uppstår också oroligheter när myndighetspersonal söker upp och hämtar in de värnpliktiga.
Enligt nättidningen multipolar försökte cirka 200 invånare den 8 juli 2026 i Lviv i Ukraina
förhindra tvångsrekryteringen av en 30-åring.
Enligt ögonvittnen ska rekryterarna tidigare ha misshandlat en civilperson och tvingat in
honom i en minibuss som tillhörde myndigheten.
Då samlades grannarna för att hjälpa mannen.
De anställda vid det regionala rekryteringscentret (TZK) omringades på gatan, utsattes för
fysiska övergrepp och myndighetens bilar förstördes.
Det ska även ha avfyrats skott, och flera personer ska ha skadats.
President Selenskyj och de regionala myndigheterna fördömer invånarnas beteende och hotar med konsekvenser.
Så mycket från multipolar om läget i rekryteringsprocesserna i Ukraina.
Nyhetsplattformen Antispiegel lägger till följande den 11 juli 2026:
”Men oroligheterna i Lemberg är bara det senaste avsnittet i en rad eskalerande protester.
Bara sedan sommaren började har så många övergrepp begångna av rekryterare anmälts att en beskrivning av dem skulle kunna
liknas vid en kort roman. En kort, men mycket dramatisk sådan.
Tjänstemännen griper alla de kan få tag på: ensamstående pappor, eller tvärtom pappor med många barn, chaufförer,
skördetröskförare, bönder, veteraner, utlänningar, narkomaner och till och med funktionshindrade.
Inte ens hundar som är ute på promenad kan stoppa dem.
När det gäller tvångsmobiliseringen drar de sig inte för att använda vilka metoder som helst:
De stryper folk, misshandlar dem, binder och torterar dem och skär sönder däck.
Desperata medborgare tar allt oftare till vapen och improviserade medel i kampen mot militärkommissariatet.
”Berättelsen om denna konflikt är skrämmande i sin brutalitet.”
Det är tyvärr, som så ofta, en följd av åratal av kontinuerlig förtryck av civilbefolkningen, precis som det sker i Ukraina.
De ledande medierna tar i regel inte upp detta.
Befolkningen känner sig varken förstådd eller hörd.
I en existentiell nödsituation lyckas de allra flesta inte behålla sitt lugn som det viktigaste i stunden, trots
att egentligen alla vet att man inte löser problem med våld.
Och absolut inte på grund av uppdämda, heta känslor.
Då händer tyvärr saker som man senare ångrar bittert, som till exempel de upplopp som Antispiegel räknar upp:
”Den 10 juni krockade en traktorförare i regionen Rivne med ett fordon tillhörande
militärkommissariatet och bröt armen på en anställd.”
Den 12 juni attackerade invånare i Kryvyi Rih en buss med militärkommissarier med en spade och lyckades
befria en man som hade tvingats till militärtjänst.
Den 15 juni användes återigen en spade i regionen Rivne, när en man försvarade sin
granne mot personal från militärkommissariatet.
Den 18 juni öppnade en man i byn Letytschiv i regionen Chmelnyzkyj eld med ett automatgevär mot militärkommissariatets byggnad.
Den 22 juni gjorde en man i Charkiv motstånd mot personal vid militärkommissariatet med hjälp av en
pistol, bländgranater och en kniv, varefter han flydde.
Den 26 juni dödade en man i Charkew en anställd vid militärkommissariatet med en kniv.
Den 28 juni befriade invånarna i Zaporozje en man med hjälp av pepparspray.
Den 30 juni knivdödade en kvinna i Odessa en anställd vid militärkommissariatet när denne
försökte tvinga hennes pojkvän att göra militärtjänst.
”Listan skulle kunna fortsätta.”
Kan dessa inbördeskrigsliknande förhållanden i Ukraina möjligen vara mörka förvarningar om den oro som även EU – och här särskilt
Tyskland – står inför, om man fortsätter på krigskursen istället för att bedriva konsekventa fredsansträngningar och avspänning?
En krigskurs som stora delar av befolkningen inte alls vill ha?
Men när väl lagen om förstärkning av reservstyrkan (ResStG) har antagits av förbundsdagen och reservisterna därefter
konsekvent kallas in, har krigets snara dragit åt så hårt att ingen här kommer att kunna ta sig ur den så snabbt.
Därför uppmanar vi än en gång: Den som vill sätta stopp för denna krigshets, låt din röst höras NU!
Nu gäller det att tydligt klargöra för våra riksdagsledamöter, både genom brev och i samtal: ”Vi vill inte ha något krig!”
Och: Det krävs inte bara ett tydligt ”nej!” till lagen om förstärkning av reservstyrkan, utan också ett
bestämt ”nej!” till alla andra former av krigsförberedelser.
Bli du också en del av denna fredsrörelse!