Kort før tre tyske delstatsvalg rystede et terrorangreb på Christopher Street Day (CSD) i Berlin hele Tyskland.
Den 25. juli omkring kl. 22.00 kørte en varevogn ind i en menneskemængde; gerningsmanden flygtede i første omgang.
En dag senere, den 26. juli omkring kl. 18, blev den formodede gerningsmand skudt af politiet i et kolonihaveområde i Berlin.
Hvis man følger med i de seneste års terrorangreb, kan man konstatere, at de på visse
punkter udviser et tilbagevendende mønster.
Eksempel 1: Gerningsmandens identitet fastslås forbløffende hurtigt.
Enten finder man pas eller mobiltelefoner direkte på gerningsstedet eller i gerningskøretøjet.
Under terrorangrebet på julemarkedet i Berlin i 2016 lå Anis Amris’ telefon i kølergrillen.
Abdul Ballout, gerningsmanden bag det seneste attentat i Berlin, glemte tilsyneladende også sin mobiltelefon i bilen.
Nu er det kommet frem, at han angiveligt endda skulle have efterladt en anden mobiltelefon i bilen,
hvor man nu angiveligt har fundet en tilståelsesvideo.
Gerningsmænd, der efterlader identitetspapirer eller mobiltelefoner på gerningsstedet – og det i næsten alle angreb
i de seneste år – hvor sandsynligt og troværdigt er det?
Eksempel 2: Gerningsmændene bliver offentligt betegnet som terrorister og som personer, der er kendt af politiet.
Attentatmanden Anis Amri i Berlin i 2016 var ligesom f.eks. Chérif Chekatt i Strasbourg i
2018 kendt af myndighederne som en trussel.
Den nuværende gerningsmand var ligeledes kendt af myndighederne og blev i en periode
overvåget af efterretningstjenesten og politiet.
Hvis vi sammenligner hændelsen på julemarkedet i Berlin i 2016 med kommentaren fra den tidligere
politibetjent, journalist og sikkerhedsekspert Stefan Schubert, kan man dog sætte spørgsmålstegn ved dette.
»Og jeg har modtaget 20.000 dokumenter fra alle myndigheder, og jeg har også kunnet tale med en terrorafterforsker, der var
direkte involveret i sagen, og som netop gjorde mig opmærksom på netop dette og sagde: »Vi har i halvandet år forsøgt
at anholde Anis Amri, men vi kan ikke få en arrestordre.«
»Vi har haft samtaler under fire øjne med overordnede, der har sagt: ›Lad manden være i fred!‹ – på trods af alvorlige
forbrydelser, på trods af knivstikkerier i narkomiljøet, på trods af direkte kontakter
til IS, som dengang var meget, meget aktiv.«
Netop den celle, som Anis Amri… – Anis Amri handlede ikke alene, men havde et stort IS-netværk i Tyskland, som for
eksempel også omfatter Abu Wallah – han står i øjeblikket for retten og forsøger at forhindre sin udvisning.
Og det var grunden til min tese om, at efterretningstjenesterne – lige fra det tyske forfatningsbeskyttelsesagentur til CIA – har
gjort alt for at forhindre politiet i at udføre deres arbejde, nemlig at anholde denne farlige mand – hvor alle vidste, at det
ikke var et spørgsmål om, hvorvidt, men kun hvornår han ville begå et terrorangreb – for derved at komme på sporet
af bagmændene, fordi også hans telefon var blevet aflyttet, og satellitsporing førte til IS-lejrene i Libyen.
»Og det var netop det, amerikanerne koldblodigt gennemførte. Det var således årsagen til, at
angrebet på Breitscheidplatz overhovedet fandt sted.«
Mønster 3: Gerningsmændene handler oftest alene og bliver skudt af politiet, som det skete i 2016 i Berlin, i 2016 i München
og i 2018 i Strasbourg, for blot at nævne nogle få eksempler.
Det samme skete igen i 2026: Abdul Ballout skal angiveligt være blevet pågrebet af SEK fra
Berlins politi i kolonihaveområdet Berlin-Spandau.
Efter at han angiveligt løb mod indsatsstyrken med et stikkvåben, åbnede betjentene ild.
Det er stadig uklart, hvorfor politiet ikke skød angriberen i benet.
Anklagemyndigheden i Berlin holder sig tilbage, blandt andet på grund af uklare vidneudsagn om antallet af
affyrede skud. Det er »genstand for efterforskningen«.
Eksempel 4: Terrorangreb udnyttes oftest af regeringer til at udvide de generelle overvågningsbeføjelser
og dermed yderligere indskrænke borgernes rettigheder.
I den tilstand af chok, som befolkningen befinder sig i, synes accepten at være mange gange større.
Knap 12 timer efter amokkørslen i Berlin den 25. juli 2026 opfordrede Burkard Dregger, talsmand for indenrigspolitik i CDU
Berlin, allerede til oprettelsen af en ny tilsynsmyndighed, der »skal forsøge at bekæmpe propaganda, had og opildning aktivt«.
Lad os huske: Efter terrorangrebene den 11. september 2001 blev det amerikanske folks grundlæggende rettigheder
kraftigt indskrænket med den såkaldte »USA PATRIOT Act«.
Efter bombeangrebene på Londons undergrundsbane den 7. juli 2005 blev der straks sat fart på
udbredelsen af udvidet overvågningsteknologi i Storbritannien.
I Frankrig blev kontantkøb strengt reguleret efter terrorangrebene i Paris den 13. november
2015, og der blev indført undtagelsestilstand.
Efter skyderiet i München den 22. juli 2016 fremlagde forbundskansler Angela Merkel en ni-punkts-plan, der
omfatter forberedelser til militære indsatser på hjemmefronten samt en yderligere skærpelse af våbenlovgivningen.
Efter terrorangrebet i Berlin i 2026 kræver den tyske indenrigsminister Alexander Dobrindt fodlænker og forebyggende
frihedsberøvelse for »personer, der udgør en trussel«.
»…at vi politisk træffer beslutningen om, at der skal indføres begrænsninger her, og at
identificerede farlige personer ikke skal løslades på prøve.«
Jeg finder det også tvivlsomt, at ungdomsstrafferetten finder anvendelse i denne sammenhæng. Vi
er nødt til at styrke beskyttelsen betydeligt.
Det betyder, at fodlænken bør tages i brug.
»Fodlænken som en begrænsning af farlige personers bevægelsesfrihed skal være et obligatorisk middel,
og der skal være mulighed for at anvende forebyggende frihedsberøvelse i Tyskland og overalt i Tyskland.«
»I politiets terminologi er »farlige personer« mennesker, der muligvis vil begå en forbrydelse.«
»Da der ikke findes retsgyldige beviser for dette, er de så at sige næsten mistænkte«, skriver Rheinpfalz i 2018.
Hvem eller hvad der udgør en »trussel«, er ikke fastlagt i loven og er snarere et spørgsmål om
fortolkning. Dette rummer et stort potentiale for misbrug.
Såkaldte »potentielle trusselspersoner« skal altså kunne anholdes, hvis man fremover har mistanke om, at de
vil begå alvorlige politisk motiverede forbrydelser.
Kunne man i fremtiden så også klassificere mennesker, der ikke opfører sig politisk korrekt, eller som ikke ønsker at lade sig
vaccinere i forbindelse med en eventuel ny »pandemi«, som »trusselspersoner« og f.eks. overvåge dem med fodlænker
eller endda anbringe dem i forebyggende frihedsberøvelse?
Politikernes krav om øget sikkerhed fremstår endnu en gang som en forhåndsmeddelelse om nye restriktive foranstaltninger
for befolkningen i stedet for et ønske om at beskytte borgerne.
Hvis De ønsker at vide mere om mønstrene bag de seneste års terrorangreb, anbefaler vi den
grundigt researchede pjece »Terrorangreb under lup«.
Her kan De se de skræmmende paralleller mellem de seneste års terrorangreb og deres egentlige baggrunde i detaljer.