Vahetult enne kolme Saksamaa liidumaa valimist raputas kogu Saksamaad terrorirünnak
Berliini Christopher Street Day (CSD) üritusel.
25. juulil umbes kell 22.00 sõitis väikekaubik rahvahulka, kurjategija põgenes esialgu.
Üks päev hiljem, 26. juulil umbes kell 18, tulistas politsei Berliini aianduskompleksis surnuks kahtlustatava kurjategija.
Kes on jälginud viimaste aastate terrorirünnakuid, märkab, et need järgivad teatud aspektides korduvat mustrit.
Näide 1: Kurjategija isik selgitatakse välja üllatavalt kiiresti.
Passe või mobiiltelefone leitakse kas vahetult kuriteopaigalt või kuriteo toimepanemisel kasutatud sõidukist.
2016. aasta Berliini jõuluturu terrorirünnaku ajal oli Anis Amri telefon paigutatud radiaatorivõre sisse.
Abdul Ballout, Berliinis hiljuti toimunud rünnaku sooritaja, unustas ilmselt samuti oma mobiiltelefoni autosse.
Nüüd on selgunud, et ta olevat jätnud autosse isegi teise mobiiltelefoni, millelt olevat nüüd leitud tunnistusvideo.
Kurjategijad, kes jätavad kuriteopaigale isikut tõendavaid dokumente või mobiiltelefone – ja seda peaaegu kõigi viimaste
aastate rünnakute puhul –, kui tõenäoline ja usutav see on?
Näide 2: Kurjategijaid nimetatakse avalikkuse ees terroristlikuks ohuks ja politseile tuntud isikuteks.
2016. aastal Berliinis tegutsenud ründaja Anis Amri oli ametivõimudele sama hästi teada kui ohtlik isik, nagu
näiteks 2018. aastal Strasbourgis tegutsenud Chérif Chekatt.
Ka praegune kurjategija oli ametivõimudele teada ning teda jälgiti ajuti nii luureteenistuse kui ka politsei poolt.
Kui võrdleme 2016. aasta Berliini jõuluturu juhtumit ja endise politseiniku, ajakirjaniku ja julgeolekueksperdi Stefan Schubert’i
kommentaari selle kohta, siis võib selles siiski kahelda.
„Ja ma olen saanud 20 000 dokumenti kõigilt ametiasutustelt ning olen saanud rääkida ka ühe otseselt asjaga seotud
terrorismijuhtumi uurijaga, kes juhtiski mu tähelepanu just sellele ja ütles: „Me oleme poolteist aastat püüdnud
Anis Amrit vahistada, aga me ei saa vahistamismäärust.“
Meil on olnud neljasilmseid vestlusi ülemustega, kes on öelnud: „Jätke see mees rahule!“ – hoolimata raskest kuritegevusest,
hoolimata narkokeskkonna noarünnakutest, hoolimata otsestest kontaktidest IS-iga, mis oli tol ajal väga, väga aktiivne.“
Just see rakk, mille kaudu Anis Amri… – Anis Amri ei tegutsenud üksi, vaid tal oli Saksamaal suur IS-võrgustik,
kuhu kuulub näiteks ka Abu Wallah – kes seisab hetkel kohtu ees ja soovib oma väljasaatmist takistada.
Ja see oligi põhjus, minu hüpotees, et luureteenistused – alates Saksamaa Konstitutsioonikaitse Ametist kuni CIA-ni – tegid kõik
endast oleneva, et takistada politseinikel oma tööd tegemast, et vahistada see ohtlik mees – kellest igaüks teadis, et küsimus ei
olnud mitte selles, kas, vaid millal ta toob toime terrorirünnaku –, et jõuda siin tagaplaanil tegutsevate
isikuteni, sest ka tema telefon oli pealtkuulatav ja satelliitjälgimine viis IS-laagritesse Liibüas.
Ja just seda tegid ameeriklased külmavereliselt. Nii sündiski üldse see rünnak Breitscheidplatzil.“
Muster 3: Kurjategijad tegutsevad enamasti üksi ja politsei tulistab nad maha, nagu juhtus 2016. aastal
Berliinis, 2016. aastal Münchenis ja 2018. aastal Strasbourgis, et tuua vaid mõned näited.
Nii juhtus ka 2026. aastal: Abdul Ballout olevat tabatud Berliini politsei erijõudude poolt Berliini-Spandau aianduskompleksis.
Kuna ta olevat torkerelvaga päästetöötajate suunas jooksnud, avasid politseinikud tule.
Miks politsei ründajale jalga ei tulistanud, on endiselt ebaselge.
Berliini prokuratuur hoiab end tagasi ka seetõttu, et tunnistajate ütlused tulistatud laskude
arvu kohta on ebaselged. See on „uurimise objekt“.
Näide 4: Valitsused kasutavad terrorirünnakuid enamasti selleks, et laiendada üldisi
jälgimisvolitusi ja piirata seeläbi veelgi kodanike õigusi.
Elanikkonna šokiseisundis näib aktsepteerimine olevat mitu korda suurem.
Vähem kui 12 tundi pärast 25. juulil 2026 Berliinis toimunud hullumeelset sõiduretke nõudis CDU Berliini sisepoliitika
pressiesindaja Burkard Dregger juba uue järelevalveasutuse loomist, mis „püüab aktiivselt
võidelda propaganda, vihkamise ja õhutamise vastu“.
Tuletame meelde: pärast 11. septembri 2001. aasta rünnakuid piirati nn „USA PATRIOT
Actiga“ märkimisväärselt Ameerika rahva põhiõigusi.
Pärast 7. juulil 2005. aastal Londoni metroos toimunud pommiplahvatusi hakati Suurbritannias kohe
aktiivselt kasutusele võtma täiustatud järelevalvetehnoloogiat.
Pärast 13. novembril 2015 Pariisis toimunud terrorirünnakuid kehtestati Prantsusmaal sularahaga ostude suhtes
ranged piirangud ja kuulutati välja erakorraline seisukord.
Pärast 22. juulil 2016 Münchenis toimunud tulistamist avaldas liidukantsler Angela Merkel üheksapunktilise kava,
mis hõlmab ettevalmistusi siseriiklikeks sõjalisteks operatsioonideks ning veelgi karmistatud relvaseadust.
Pärast 2026. aastal Berliinis toimunud rünnakut nõuab Saksamaa siseminister Alexander Dobrindt „ohtlike
isikute“ suhtes jalgaraudu ja ennetavat vahi alla võtmist.
„…et me teeksime poliitilise otsuse, mille kohaselt kehtestatakse siin piirangud ja
tuvastatud ohtlikud isikud ei vabastata tingimisi.
Minu arvates on kahtlane, et siin kohaldatakse noorte kriminaalõigust. Me peame kaitset märkimisväärselt tugevdama.
See tähendab, et tuleks kasutada jalgade jälgimisseadet.
„Jalakaelarihm kui ohtlike isikute liikumisvabaduse piiramine peab olema kohustuslik meede ning Saksamaal ja kogu Saksamaal
peab olema võimalus rakendada ennetavat vahi alla võtmist.“
„Politsei keeles on ohuallikad inimesed, kes võivad kuriteo toime panna.”
„Kuna selle kohta puuduvad kohtus kehtivad tõendid, on nad sisuliselt peaaegu
kahtlusalused,” kirjutab ajaleht „Rheinpfalz” 2018. aastal.
Seaduses ei ole määratletud, kes või mis on „ohtlik isik”, ning see jääb pigem tõlgendamise
küsimuseks. See kätkeb endas suurt kuritarvitamise ohtu.
Nn „ohtlikud isikud“ tuleks seega võtta vahi alla, kui on alust arvata, et nad võivad tulevikus toime
panna raskeid poliitiliselt motiveeritud kuritegusid.
Kas tulevikus võidakse ka inimesi, kes ei käitu poliitiliselt korrektselt või kes ei soovi end võimaliku uue „pandemia“ korral
vaktsineerida, liigitada „ohuallikateks“ ning neid näiteks jalgaraudadega jälgida või isegi ennetavasse vahi alla võtta?
Poliitikute poolt väljendatud nõudmine suurema turvalisuse järele tundub taas kord olevat pigem uute elanikkonnale suunatud
piiravate meetmete väljakuulutamine kui püüd inimesi kaitsta.
Kui soovite rohkem teada saada viimaste aastate terrorirünnakute mustritest, soovitame
põhjalikult uuritud brošüüri „Terrorirünnakud luubi all”.
Selles saate üksikasjalikult tutvuda viimaste aastate terrorirünnakute hirmutavate
paralleelide ja nende tegelike tagamaadega.