Strax före tre tyska delstatsval skakade ett terrorattentat mot Christopher Street Day (CSD) i Berlin hela Tyskland.
Den 25 juli omkring klockan 22.00 körde en skåpbil rakt in i en folkmassa, och gärningsmannen flydde först från platsen.
En dag senare, den 26 juli omkring klockan 18, sköts den misstänkte gärningsmannen ihjäl av
polisen i ett koloniträdgårdsområde i Berlin.
Den som följer de senaste årens terrorattacker kan konstatera att dessa i vissa avseenden uppvisar ett återkommande mönster.
Exempel 1: Gärningsmannens identitet fastställs förvånansvärt snabbt.
Antingen hittar man pass eller mobiltelefoner direkt på brottsplatsen eller i det fordon som använts vid brottet.
Vid terrorattacken på julmarknaden i Berlin 2016 låg Anis Amris telefon i kylargrillen.
Abdul Ballout, gärningsmannen bakom det senaste attentatet i Berlin, glömde uppenbarligen också sin mobiltelefon i bilen.
Nu har det framkommit att han till och med ska ha lämnat en andra mobiltelefon i bilen, på vilken man nu
påstås ha hittat en video där han erkänner brottet.
Gärningsmän som lämnar kvar identitetshandlingar eller mobiltelefoner på brottsplatsen – och
detta vid nästan alla attentat under de senaste åren – hur troligt och trovärdigt är det?
Exempel 2: Förövarna beskrivs offentligt som terrorister och som personer som är kända av polisen.
Attentatsmannen Anis Amri i Berlin 2016 var känd av myndigheterna som en hotfull person, precis
som till exempel Chérif Chekatt i Strasbourg 2018.
Även den aktuella gärningsmannen var känd av myndigheterna och stod under övervakning av
säkerhetstjänsten och polisen under en tid.
Om vi jämför händelsen på julmarknaden i Berlin 2016 med kommentaren från den före detta polisen, journalisten och
säkerhetsexperten Stefan Schubert kan man dock ifrågasätta detta.
”Och jag har fått 20 000 dokument från alla myndigheter, och jag har också kunnat tala med en utredare som är direkt involverad i
terrorismutredningar, som just uppmärksammade mig på detta och sa: ’Vi har försökt gripa Anis Amri i ett
och ett halvt år, men vi får ingen arresteringsorder.’
”Vi har haft enskilda samtal med chefer som har sagt: ’Lämna mannen ifred!’ – trots grova brott, trots
knivdåd i drogkretsar, trots direkta kontakter med IS, som vid den tiden var mycket, mycket aktiv.”
Just den cell som Anis Amri… – Anis Amri agerade inte ensam, utan han hade ett stort IS-nätverk i Tyskland, till
vilket till exempel även Abu Wallah hör – han står just nu inför rätta och vill förhindra sin utvisning.
Och det var anledningen till min tes att underrättelsetjänsterna – från det tyska inrikesministeriets säkerhetstjänst till CIA –
gjorde allt de kunde för att hindra poliserna från att utföra sitt arbete, nämligen att gripa den här farliga mannen – om
vilken alla visste att det inte var en fråga om ”om”, utan bara ”när” han skulle begå ett terrordåd – för att på så sätt komma
åt de som stod bakom, eftersom även hans telefon hade avlyssnats och satellitspårning hade lett till IS-lägren i Libyen.
”Och det var precis vad amerikanerna kallblodigt genomförde. Det var så det
överhuvudtaget kom till attacken på Breitscheidplatz.”
Mönster 3: Förövarna agerar oftast ensamma och skjuts ihjäl av polisen, vilket skedde 2016 i Berlin, 2016 i München
och 2018 i Strasbourg, för att bara nämna några exempel.
Så var det även 2026: Abdul Ballout ska ha gripits av SEK vid Berlins polis i koloniträdgårdsområdet Berlin-Spandau.
Efter att denne enligt uppgift sprungit mot insatsstyrkan med ett stickvapen öppnade poliserna eld.
Det är fortfarande oklart varför polisen inte sköt angriparen i benet.
Åklagarmyndigheten i Berlin håller sig förtegen, bland annat på grund av oklara vittnesmål om
antalet avfyrade skott. Det är ”föremål för utredning”.
Exempel 4: Terrorattacker utnyttjas oftast av regeringar för att utvidga de allmänna övervakningsbefogenheterna
och därmed ytterligare inskränka medborgarnas rättigheter.
När befolkningen befinner sig i chock verkar acceptansen vara mångdubbelt högre.
Knappt 12 timmar efter bilattacken i Berlin den 25 juli 2026 krävde Burkard Dregger, talesperson för inrikespolitik inom
CDU Berlin, redan att en ny tillsynsmyndighet skulle inrättas som ”försöker aktivt bekämpa propaganda, hat och uppvigling”.
Låt oss komma ihåg: Efter attentaten den 11 september 2001 inskränktes det amerikanska folkets grundläggande
rättigheter kraftigt genom den så kallade ”USA PATRIOT Act”.
Efter bombattentaten mot Londons tunnelbana den 7 juli 2005 började man omedelbart driva på
införandet av utökad övervakningsteknik i Storbritannien.
I Frankrike infördes strikta regler för kontantbetalningar och undantagstillstånd efter attentaten i Paris den 13 november 2015.
Efter massakern i München den 22 juli 2016 lade förbundskansler Angela Merkel fram en niopunktsplan som
omfattar förberedelser för militära insatser inom landet samt ytterligare skärpta vapenlagar.
Efter attentatet i Berlin 2026 kräver Tysklands inrikesminister Alexander Dobrindt fotbojor och förebyggande
frihetsberövande för ”personer som utgör en säkerhetsrisk”.
”...att vi politiskt fattar beslutet att införa begränsningar och att identifierade hotfulla
personer inte ska släppas ut på villkorlig frigivning.”
Jag anser också att det är tveksamt om ungdomsstraffrätten är tillämplig i detta fall. Vi måste avsevärt stärka skyddet.
Det innebär alltså att fotbojan bör användas.
”Fotbojor som en begränsning av rörelsefriheten för personer som utgör en fara måste vara ett obligatoriskt åtgärdsmedel,
och det måste finnas möjlighet att tillämpa förebyggande frihetsberövande i Tyskland och överallt i Tyskland.”
”I polisens terminologi är ’riskpersoner’ personer som eventuellt kommer att begå ett brott.”
”Eftersom det inte finns några rättsligt hållbara bevis för detta är de i praktiken nästan misstänkta”, skriver Rheinpfalz 2018.
Vem eller vad som utgör en ”riskperson” fastställs inte i lag och är snarare en
tolkningsfråga. Detta innebär en stor risk för missbruk.
Så kallade ”hotfulla personer” ska alltså kunna frihetsberövas om man i framtiden kan misstänka att
de kommer att begå grova politiskt motiverade brott.
Skulle det i framtiden då även kunna bli så att människor som inte uppträder politiskt korrekt eller som inte vill låta sig
vaccineras vid en eventuell ny ”pandemi” klassas som ”riskpersoner” och t.ex. övervakas med fotbojor eller
till och med placeras i förebyggande frihetsberövande?
Politikernas krav på ökad säkerhet verkar återigen handla om att införa nya restriktiva åtgärder för
befolkningen, snarare än om en strävan att skydda människorna.
Om du vill veta mer om mönstren bakom de senaste årens terrorattacker, rekommenderar vi den
välunderbyggda broschyren ”Terrorattacker under luppen”.
Där kan ni i detalj se de skrämmande parallellerna mellan de senaste årens terrorattacker och deras verkliga bakgrunder.