Незадовго до трьох виборів до земельних парламентів Німеччини терористичний напад під час берлінського
«Крістофер-стріт-дей» (CSD) сколихнув усю Німеччину.
25 липня близько 22:00 мікроавтобус врізався у натовп людей, а зловмисник спочатку втік з місця події.
Наступного дня, 26 липня близько 18:00, підозрюваного в скоєнні злочину було застрелено
поліцією в одному з берлінських садових кооперативів.
Той, хто стежить за терористичними атаками останніх років, помічає, що в певних
аспектах вони мають характер повторюваної схеми.
Приклад 1: Особу злочинця встановлюють напрочуд швидко.
Паспорти або мобільні телефони знаходять або безпосередньо на місці злочину, або в автомобілі, з якого скоєно злочин.
Під час теракту на берлінському різдвяному ярмарку у 2016 році телефон Аніса Амріса був застряг у решітці радіатора.
Абдул Баллут, виконавець нещодавнього теракту в Берліні, очевидно, також забув свій мобільний телефон у машині.
Тепер стало відомо, що він, як стверджується, навіть залишив у машині другий мобільний телефон, на якому,
як повідомляється, було знайдено відео зі зізнанням.
Злочинці, які залишають на місці злочину документи, що посвідчують особу, або мобільні телефони — і це
відбувається майже під час усіх терактів останніх років — наскільки це ймовірно та правдоподібно?
Приклад 2: Злочинців називають перед громадськістю терористами, що становлять загрозу, та
особами, які знаходяться в поліції на обліку.
Вбивця Аніс Амрі, який скоїв теракт у Берліні в 2016 році, був відомий владі як особа, що становить загрозу, так
само як, наприклад, Шеріф Шекатт у Страсбурзі в 2018 році.
Цей злочинець також був відомий правоохоронним органам і певний час перебував під наглядом спецслужб та поліції.
Однак, якщо порівняти інцидент на берлінському різдвяному ярмарку 2016 року та коментар колишнього поліцейського,
журналіста та експерта з питань безпеки Штефана Шуберта з цього приводу, у цьому можна засумніватися.
«І я отримав 20 000 документів від усіх органів влади, а також мав змогу поговорити з слідчим, який безпосередньо займався
розслідуванням терористичних справ і який саме на це звернув мою увагу, сказавши: «Ми вже півтора року намагаємося
заарештувати Аніса Амрі, але не можемо отримати ордер на арешт».
«Ми проводили особисті бесіди з керівниками, які казали: „Дайте тому чоловікові спокій!“ — незважаючи на тяжкі злочини,
незважаючи на ножові поранення у наркосередовищі, незважаючи на прямі контакти з ІДІЛ, яка на той час була дуже, дуже активною».
Саме ця осередок, до якої належав Аніс Амрі… — Аніс Амрі не діяв самостійно, а мав у Німеччині велику мережу «ІДІЛ», до
якої, наприклад, належить також Абу Валла — він зараз перебуває під судом і намагається запобігти своїй депортації.
І саме це було причиною моєї тези, що спецслужби — від Федерального відомства з охорони конституції аж до ЦРУ — зробили
все можливе, щоб завадити поліцейським виконувати свою роботу, заарештувати цього небезпечного чоловіка — про якого всі знали,
що питання полягало не в тому, чи скоїть він теракт, а лише в тому, коли, — щоб дістатися до тих, хто стояв за
цим, адже його телефон також був прослуховуваний, а супутникове стеження вказувало на табори ІДІЛ у Лівії.
І саме це американці холоднокровно й зробили. Саме так і стався той напад на Брайтшайдплац».
Тип 3: Злочинці зазвичай діють поодинці і їх застрелює поліція, як це сталося у 2016 році в Берліні, у 2016 році в Мюнхені
та у 2018 році в Страсбурзі, щоб навести лише кілька прикладів.
Так само сталося й у 2026 році: Абдул Баллут, як повідомляється, був затриманий спецпідрозділом берлінської
поліції в комплексі садових ділянок у районі Берлін-Шпандау.
Оскільки він, як стверджується, біг у бік правоохоронців з холодною зброєю, правоохоронці відкрили вогонь.
Досі залишається незрозумілим, чому поліція не вистрілила нападнику в ногу.
Прокуратура Берліна утримується від коментарів, зокрема через нечіткі свідчення свідків щодо кількості зроблених
пострілів. Це, як зазначається, є «предметом розслідування».
Приклад 4: Уряди зазвичай використовують терористичні атаки для розширення загальних повноважень щодо спостереження
і, таким чином, подальшого обмеження прав громадян.
У стані шоку, в якому перебуває населення, рівень сприйняття, здається, у кілька разів вищий.
Менш ніж через 12 годин після інциденту з наїздом на людей у Берліні 25 липня 2026 року речник ХДС Берліна з питань
внутрішньої політики Буркард Дреггер уже закликав створити новий наглядовий орган, який «намагатиметься
активно боротися з пропагандою, ненавистю та підбурюванням».
Нагадаємо: після терактів 11 вересня 2001 року так званий «USA PATRIOT Act» призвів до значного
обмеження основних прав американського народу.
Після вибухів у лондонському метро 7 липня 2005 року у Великій Британії одразу ж почали активно
впроваджувати розширені системи відеоспостереження.
У Франції після терактів у Парижі 13 листопада 2015 року покупки за готівку були суворо
регламентовані, а також було введено надзвичайний стан.
Після стрілянини в Мюнхені 22 липня 2016 року канцлерка Німеччини Ангела Меркель оприлюднила план із дев’яти пунктів, який
передбачає підготовку до військових операцій на території країни, а також ще більше посилення законодавства про зброю.
Після теракту 2026 року в Берліні міністр внутрішніх справ Німеччини Олександр Добріндт вимагає
застосування електронних браслетів та превентивного ув’язнення для «осіб, що становлять загрозу».
«...що ми ухвалимо політичне рішення про введення відповідних обмежень, щоб ідентифіковані особи, які становлять загрозу, не
поверталися на свободу на умовах умовно-дострокового звільнення».
Я також вважаю сумнівним, що в цьому випадку застосовується кримінальне право щодо
неповнолітніх. Ми маємо значно посилити захист.
Тобто слід застосувати електронний браслет.
«Електронний браслет як засіб обмеження свободи пересування осіб, що становлять загрозу, має бути обов’язковим, а
також має бути можливість застосовувати превентивне ув’язнення в Німеччині та на всій території Німеччини».
«У поліцейській термінології «особи, що становлять загрозу», — це люди, які, ймовірно, можуть скоїти злочин.
«Оскільки для цього немає доказів, що витримають судову перевірку, вони, так би мовити, є «майже
підозрюваними», — пише газета «Rheinpfalz» у 2018 році.
Хто або що є «особою, яка становить загрозу», законодавчо не визначено, і це залишається скоріше питанням
тлумачення. Це несе в собі великий потенціал для зловживань.
Отже, так званих «осіб, що становлять загрозу», має бути можливість затримати, якщо в майбутньому можна припустити,
що вони можуть скоїти тяжкі злочини на політичному ґрунті.
Чи можуть у майбутньому люди, які поводяться політично некоректно або не бажають вакцинуватися під час можливої нової «пандемії»,
бути класифіковані як «особи, що становлять загрозу», і, наприклад, перебувати під наглядом із надягнутими на ноги
браслетами або навіть бути поміщені в превентивний арешт?
Заклики політиків до посилення безпеки вкотре виявляються анонсом нових обмежувальних заходів
для населення, а не прагненням захистити людей.
Якщо ви хочете дізнатися більше про закономірності, що простежуються у терористичних атаках
останніх років, ми рекомендуємо ґрунтовно досліджену брошуру «Терористичні атаки під лупою».
У ній ви зможете детально ознайомитися з жахливими паралелями між терористичними атаками
останніх років та їхніми справжніми причинами.