Den Europæiske Union har siden 2021 arbejdet på planer om et EU-formueregister, hvis konsekvenser er
mere vidtrækkende, end det umiddelbart ser ud til.
I bund og grund handler det om at oprette en central database, hvor EU-borgernes formue skal registreres.
Her er det ikke kun likvide midler på bankkonti, der er i fokus, men man overvejer også at medtage fast ejendom, virksomhedsandele,
kryptovalutaer, kunstværker og andre formuegoder.
Officielt skal registret tjene til bekæmpelse af hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme.
Kritikerne advarer derimod mod et massivt indgreb i borgernes privatliv og den
betydelige risiko for misbrug. Og det med god grund!
For de indsamlede data kunne også anvendes til andre formål, for eksempel til en såkaldt »byrdefordeling«.
Der fandtes allerede en byrdefordeling i Tyskland efter 2. verdenskrig.
Den blev indført i 1949 til fordel for ofrene og de sårede fra Anden Verdenskrig.
Den pågældende lov gav den tyske regering mulighed for at opkræve tvangsafgifter og
endda oprette tvangspant i en periode på 30 år.
Under kansler Friedrich Merz er den tyske statsgæld eksploderet.
Også andre EU-lande som Grækenland og Italien er stærkt forgældede.
For at løse dette problem diskuteres der gang på gang i politik og medier en byrdefordeling.
Det ville betyde, at staten griber ind i borgernes formuer – altså eksproprierer dem.
Den tidligere tyske vicekansler Sigmar Gabriel havde allerede under coronakrisen talt for en sådan byrdefordeling.
Sigmar Gabriel er ikke blot én stemme blandt mange.
Han er formand for Atlantik-Brücke.
Den blev grundlagt i 1952 af John McCloy, en af Rockefellers nærmeste medarbejdere, der som en nøglefigur
inden for den højere grad af frimureriet havde et omfattende netværk og enorm indflydelse.
Målet med Atlantik-Brücke er åbenbart at styre tysk politik i nøje overensstemmelse med retningslinjerne fra organisationens
grundlæggere, der tilhørte den højere grad af frimureriet.
I Atlantik-Brücke er 800 fremtrædende personligheder fra bank- og finanssektoren,
erhvervslivet, politik og medierne forbundet i et netværk.
Også Friedrich Merz har tidligere været formand for Atlantik-Brücke.
Det er påfaldende, at chefredaktionerne i de førende medier tæller ca. 100 medlemmer, hvilket giver deres
idéer en enorm indflydelse på den offentlige mening.
Når formanden for Atlantik-Brücke altså bringer en byrdefordeling på banen, er det et tydeligt tegn på, hvilken
dagsorden der planlægges bag lukkede døre i disse kredse.
Se også programmet nedenfor for at få et mere indgående indblik: »Hvordan Tyskland styres udefra – Atlantik-Brücke«.
Også den grønne politiker Katrin Göring-Eckardt var tidligere medlem af Atlantik-Brücke.
Hun har allerede anmodet om en ekspertvurdering vedrørende en byrdefordeling – her benævnt »engangsformueafgift«.
Hun og andre partikolleger fra De Grønne talte i 2022 for en sådan byrdefordeling med hensyn til
udgifterne i forbindelse med coronakrisen og de efterfølgende byrder som følge af krigen i Ukraine.
Kunne det derfor være, at man via EU – som ligger lidt længere væk fra borgerne og ikke er så meget i offentlighedens søgelys –
nu lægger grunden til, at man kan indføre sådanne formueskatte?
Men hvordan ser den aktuelle situation ud med hensyn til EU’s formuefortegnelse?
I 2021 bestilte EU-Kommissionen en gennemførlighedsundersøgelse, som blev afsluttet i 2024.
Indtil videre findes der ingen retsakt om oprettelsen af et sådant formueregister.
EU har indtil videre benægtet, at dette er planlagt.
Indførelsen af et sådant register ville også være meget upopulær.
Man bør dog ikke lade sig narre og skal forblive på vagt.
I maj 2024 vedtog EU-Rådet nemlig på forslag af EU-Kommissionen et direktiv, der pålægger
medlemsstaterne at oprette centrale bankkontoregistre.
Disse skal omfatte alle personer, der har eller kontrollerer depotkonti, kryptovalutakonti og bankbokse hos bankerne.
Et andet direktiv indeholder bestemmelser om et netværkssystem for disse bankkontoregistre, der skal drives af EU-Kommissionen,
således at oplysningerne fra bankerne kan hentes.
Der skal også oprettes centrale ejendomsregistre og centrale registre over virksomhedsejere, som
myndighederne i alle EU-medlemsstater skal have adgang til.
Konklusion: EU-Kommissionen ser ud til at vildlede sine borgere.
Mens hun lader som om, at hun ikke længere vil forfølge planerne om et formueregister, trækkes der i trådene i kulissen, så
man alligevel kan skaffe de nødvendige oplysninger via bankerne.
Når disse bankregistre er fuldt udbygget, udgør de således et formuesregister ad bagvejen.
Det kan betvivles, at EU-Kommissionen her udelukkende har til formål at bekæmpe
hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme.