Nuo 2021 m. Europos Sąjunga aktyviai įgyvendina planus sukurti ES turto registrą, kurio pasekmės yra
žymiai platesnio masto, nei atrodo iš pirmo žvilgsnio.
Iš esmės kalbama apie centrinės duomenų bazės sukūrimą, kurioje bus registruojamas ES piliečių turtas.
Čia dėmesys skiriamas ne tik banko sąskaitose esančioms likvidžioms lėšoms, bet taip pat svarstoma galimybė
įtraukti nekilnojamąjį turtą, įmonių akcijas, kriptovaliutas, meno kūrinius ir kitus turto objektus.
Oficialiai teigiama, kad šis registras skirtas kovai su pinigų plovimu ir terorizmo finansavimu.
Tuo tarpu kritikai įspėja apie didžiulį įsikišimą į piliečių privatumą ir didelę
piktnaudžiavimo galimybę. Ir visiškai teisėtai!
Juk surinkti duomenys galėtų būti naudojami ir kitais tikslais, pavyzdžiui, vadinamajam „apkrovos paskirstymui“.
Vokietijoje naštos paskirstymas buvo įgyvendintas jau po Antrojo pasaulinio karo.
Jis buvo įsteigtas 1949 m. Antrojo pasaulinio karo aukoms ir neįgaliesiems.
Atitinkamas įstatymas leido Vokietijos federalinei vyriausybei 30 metų laikotarpiu rinkti
priverstinius mokesčius, įskaitant priverstines hipotekas.
Kanclerio Friedricho Merzo kadencijos metu Vokietijos valstybės skola smarkiai išaugo.
Kitos ES valstybės, pavyzdžiui, Graikija ar Italija, taip pat yra labai įsiskolinusios.
Siekiant išspręsti šią problemą, politikoje ir žiniasklaidoje nuolat diskutuojama apie naštos paskirstymą.
Tai reikštų, kad valstybė pasinaudotų savo piliečių turtu – kitaip tariant, jį nusavintų.
Buvęs Vokietijos vicekancleris Sigmaras Gabrielis jau per koronaviruso krizę pasisakė už tokį naštos paskirstymą.
Sigmaras Gabrielis nėra tiesiog vienas iš daugelio.
Jis yra organizacijos „Atlantik-Brücke“ pirmininkas.
Ją 1952 m. įkūrė Johnas McCloy, Rokfelerio patikėtinis, kuris, būdamas aukšto rango masonų organizacijos
raktinė figūra, turėjo puikius ryšius ir milžinišką įtaką.
Akivaizdu, kad „Atlantik-Brücke“ siekia, kad Vokietijos politika būtų griežtai nukreipiama pagal jos
įkūrėjų, priklausančių aukštojo laipsnio masonams, gaires.
„Atlantik-Brücke“ organizacijoje bendradarbiauja 800 įtakingų asmenybių iš bankininkystės ir
finansų, verslo, politikos bei žiniasklaidos sričių.
Friedrichas Merzas taip pat jau yra buvęs „Atlantik-Brücke“ pirmininkas.
Į akis krenta tai, kad pagrindinių žiniasklaidos priemonių vyriausiosios redakcijos sudaro apie 100 narių, o tai
suteikia jų idėjoms milžinišką įtaką viešajai nuomonei.
Taigi, jei „Atlantik-Brücke“ pirmininkas iškelia naštos paskirstymo klausimą, tai yra aiškus ženklas,
kokia darbotvarkė planuojama šių ratelių užkulisiuose.
Norėdami giliau įsigilinti į šią temą, taip pat žiūrėkite laidą: „Kaip Vokietija yra valdoma iš išorės – Atlantik-Brücke“.
Taip pat ir „Žaliųjų“ partijos politikė Katrin Göring-Eckardt anksčiau buvo organizacijos „Atlantik-Brücke“ narė.
Ji jau pateikė prašymą parengti ekspertinę išvadą dėl išlaidų paskirstymo – čia vadinamo „vienkartiniu turto mokesčiu“.
2022 m. ji ir kiti „Žaliųjų“ partijos kolegos pasisakė už tokį išlaidų paskirstymą, atsižvelgiant į išlaidas, susijusias
su koronaviruso pandemija, ir Ukrainos karo sukeltas pasekmes.
Ar galėtų būti taip, kad ES, kuri yra šiek tiek toliau nuo piliečių ir nėra taip stipriai visuomenės dėmesio centre, dabar
rengia pagrindą, kad būtų galima įvesti tokius turto mokesčius?
Tačiau kokia yra dabartinė padėtis dėl ES turto registro?
2021 m. ES Komisija užsakė įgyvendinamumo tyrimą, kuris buvo baigtas 2024 m.
Iki šiol nėra jokio teisės akto, reglamentuojančio tokio turto registro sukūrimą.
ES iki šiol neigia, kad tai yra planuojama.
Tokio registro įvedimas taip pat būtų labai nepopuliarus.
Tačiau nereikėtų pasiduoti iliuzijoms ir reikia išlikti budriems.
Mat 2024 m. gegužės mėn. ES Taryba, remdamasi ES Komisijos pasiūlymu, priėmė direktyvą, kuria valstybėms narėms
nustatoma prievolė įsteigti centrinius banko sąskaitų registrus.
Jomis siekiama apimti visus asmenis, kurie bankuose turi ar valdo vertybinių popierių
sąskaitas, kriptovaliutų sąskaitas ir seifus.
Kitoje direktyvoje numatyta, kad ES Komisija valdys šių banko sąskaitų registrų tinklo
sistemą, kad būtų galima gauti informaciją iš bankų.
Taip pat planuojama sukurti centrinius nekilnojamojo turto registrus ir centrinius įmonių savininkų registrus, prie kurių
turės prieigą visų ES valstybių narių valdžios institucijos.
Išvada: Atrodo, kad ES Komisija klaidina savo piliečius.
Nors ji ir apsimeta, kad neketina toliau siekti turto registro sukūrimo, užkulisiuose viskas organizuojama taip, kad
per bankus vis dėlto būtų galima gauti reikiamą informaciją.
Kai šie bankų registrai bus visiškai išplėtoti, jie taps savotišku turto registru, sukurtu „per užpakalines duris“.
Galima abejoti, ar ES Komisijai šiuo atveju rūpi tik kova su pinigų plovimu ir terorizmo finansavimu.