Sedan 2021 driver Europeiska unionen på planerna för ett EU-förmögenhetsregister, vars konsekvenser är
mer omfattande än vad det verkar vid första anblicken.
I grund och botten handlar det om att inrätta en central databas där EU-medborgarnas tillgångar ska registreras.
Här ligger fokus inte bara på likvida medel på bankkonton, utan man överväger även att inkludera fastigheter,
företagsandelar, kryptovalutor, konstverk och andra tillgångar.
Officiellt ska registret användas för att bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism.
Kritikerna varnar däremot för ett omfattande intrång i medborgarnas integritet och för den
stora risken för missbruk. Och det med rätta!
De insamlade uppgifterna skulle nämligen även kunna användas för andra ändamål, till
exempel för en så kallad ”belastningsutjämning”.
Redan efter andra världskriget infördes en lastutjämning i Tyskland.
Denna instiftades 1949 till minne av offren och de skadade från andra världskriget.
Den aktuella lagen gav den federala regeringen möjlighet att ta ut tvångsavgifter och till och med
upprätta tvångsinteckningar under en period på 30 år.
Under kansler Friedrich Merz har den tyska statsskulden skjutit i höjden.
Även andra EU-länder, såsom Grekland och Italien, är kraftigt skuldsatta.
För att lösa detta problem diskuteras frågan om en bördefördelning gång på gång inom politiken och i medierna.
Det skulle innebära att staten lägger beslag på medborgarnas tillgångar – det vill säga exproprierar dem.
Den tidigare tyske vice kanslern Sigmar Gabriel hade redan under coronakrisen uttalat sig
till förmån för en sådan kostnadsfördelning.
Sigmar Gabriel är inte bara en röst bland många andra.
Han är ordförande för Atlantik-Brücke.
Den grundades 1952 av John McCloy, en av Rockefellers närmaste förtrogna, som i egenskap av nyckelperson
inom den högre frimureriet hade ett omfattande kontaktnät och ett enormt inflytande.
Målet för Atlantik-Brücke är uppenbarligen att styra den tyska politiken i en riktning som ligger helt
i linje med dess grundare inom höggradig frimureri.
I Atlantik-Brücke ingår ett nätverk av 800 ledande personer från bank- och finansvärlden, näringslivet, politiken och medierna.
Även Friedrich Merz har tidigare varit ordförande för Atlantik-Brücke.
Det är slående att chefredaktionerna vid de ledande medierna består av cirka 100 medlemmar, vilket
ger deras idéer ett enormt inflytande över opinionen.
När ordföranden för Atlantik-Brücke tar upp frågan om en bördefördelning är det en tydlig indikation på
vilken agenda som planeras bakom kulisserna i dessa kretsar.
För att fördjupa dig i ämnet kan du även titta på följande program: Hur Tyskland styrs utifrån – Atlantik-Brücke.
Även den gröna politikern Katrin Göring-Eckardt var tidigare medlem i Atlantik-Brücke.
Hon har redan begärt ett utlåtande om en kostnadsfördelning – här kallad ”engångsavgift på förmögenhet”.
Hon och andra partikamrater inom De Gröna uttalade sig 2022 till förmån för en sådan kostnadsfördelning med
avseende på coronautgifterna och de efterföljande kostnaderna till följd av kriget i Ukraina.
Kan det därför vara så att man via EU, som ligger något längre bort från medborgarna och inte står så starkt
i allmänhetens fokus, nu lägger grunden för att kunna införa sådana förmögenhetsskatter?
Men hur ser läget ut just nu när det gäller EU:s förmögenhetsregister?
År 2021 beställde EU-kommissionen en genomförbarhetsstudie som slutfördes 2024.
Hittills finns det ingen rättsakt om inrättandet av ett sådant förmögenhetsregister.
EU har hittills förnekat att detta planeras.
Införandet av ett sådant register skulle också vara mycket impopulärt.
Man bör dock inte låta sig luras utan vara vaksam.
I maj 2024 antog nämligen EU-rådet, på förslag från EU-kommissionen, ett direktiv som ålägger
medlemsstaterna att inrätta centrala register över bankkonton.
Dessa ska omfatta alla personer som innehar eller förvaltar värdepapperskonton, kryptovalutakonton och bankfack hos bankerna.
En annan direktiv föreskriver ett nätverkssystem för dessa bankkontoregister som drivs av
EU-kommissionen, så att informationen från bankerna kan hämtas.
Det ska även inrättas centrala fastighetsregister och centrala register över företagsägare, som
myndigheterna i alla EU-medlemsstater ska ha tillgång till.
Slutsats: EU-kommissionen verkar vilseleda sina medborgare.
Samtidigt som hon låtsas att hon inte vill driva frågan om ett förmögenhetsregister vidare, dras trådarna i
bakgrunden på ett sådant sätt att man ändå kan få fram den nödvändiga informationen via bankerna.
När dessa bankregister väl är fullt utbyggda kommer de alltså att utgöra ett förmögenhetsregister genom en bakdörr.
Det är tveksamt om EU-kommissionen här enbart syftar till att bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism.