„Og som vi indledningsvis har sagt ud fra et juridisk synspunkt, er det naturligvis nødvendigt, at det også for
sådanne lipid-nanopartikler skal være fastslået, at stoffet er ufarligt, inden det bringes i omsætning.
Og det har man ikke gjort. Det var første fase frem til 2024.
Det var altså i det mindste grov uagtsomhed.
»Fra 2024, hvor det på baggrund af de videnskabelige resultater står fast, at de er farlige og giftige, er det i
sidste ende ikke længere uagtsomhed, men man må sige, at der i det mindste er tale om en betinget forsæt …«
Se nu et sammendrag af interviewet: Prof. Dr. Bhakdi: "Den største organiserede forbrydelse mod menneskeheden" (hele
interviewet: https://www.youtube.com/watch?v=jhJrO8nVKks )
Mine damer og herrer, i dag har jeg en samtale med professor Sucharit Bhakdi.
Alle kender ham i Tyskland, og dem, der ikke kender ham, vil lære ham at kende i dag.
Vi ville i dag tale sammen om hans nye bog og også om de konsekvenser, som bogen har.
Det hedder »mRNA-vacciner: Den største organiserede forbrydelse mod menneskeheden og de nye beviser«.
Og så tænkte jeg, at vi – fra jurist til læge – skulle tale om, hvad de nye beviser er, hvad de nye oplysninger er, hvorfor det
skulle være en forbrydelse, og hvad man så juridisk set skal gøre som strafferetsjurist, som anklager
og som retsvæsen for at opklare disse forbrydelser.
Hvorfor er det den største forbrydelse mod menneskeheden?
Årsagerne er beskrevet i denne bog på en måde, så alle kan forstå dem.
Og på baggrund af fremlæggelsen af disse beviser er der opstået nogle meget presserende spørgsmål
hos mig, som jeg gerne vil stille til en jurist.
Og De er naturligvis den person i Tyskland, der nok bedst kan besvare mine spørgsmål.
Første spørgsmål:
Er det ikke generelt forbudt at injicere et stof med kendt livstruende toksisk virkning i raske menneskers kroppe,
uanset om det er til selvforsvar eller for at beskytte andre?
Spørgsmålet skal naturligvis grundlæggende besvares bekræftende.
Et giftigt stof må altså ikke injiceres i en rask persons krop.
Selvom den raske insisterer på det, ville det i sidste ende føre til en bevidst uetisk selvskading, der endda kunne gå
så langt som til selvmord, hvis den pågældende ønsker det.
Og alle ved jo også, at selvmord begået af en tredjepart – selv om der kan være undtagelser – i princippet er strafbart.
Og det, jeg kan konstatere her, professor Bhakdi, er, at det jo åbenbart – eller ser De det
anderledes? – drejer sig om et giftigt stof.
Og vi taler her om mRNA-vaccinerne i forbindelse med coronapandemien.
Et giftigt stof, der blev »vaccineret« – hvor man vel må sætte ordet »vaccinere« i anførselstegn – blev
injiceret, og man gav folk en fuldstændig forkert forestilling.
I hvert fald hvad angår baggrunden for dette stof.
Ja, det er netop det, det handler om. Men inden jeg uddyber det, vil jeg gerne stille det andet spørgsmål.
Har tilsynsmyndighederne ikke det statslige mandat – og dermed et mandat fra folket – til at forhindre
dette ved hjælp af passende kontrolforanstaltninger?
Det er naturligvis de statslige myndigheders opgave, især inden for lægemiddelområdet, at kontrollere markedsføringen af stoffer.
Vi har strenge lovgivningsmæssige rammer i Tyskland, i Europa – man kan næsten sige på verdensplan – som fastslår, at
stoffer kun må stilles til rådighed for forbrugerne, hvis myndighederne har fastslået, at stoffet er ufarligt.
To spørgsmål, og så går jeg i gang.
For det tredje: Hvis myndighederne undlader at gøre dette, og der opstår alvorlige skader blandt befolkningen, er
det da ikke en grov, strafbar tilsynspligtsovertrædelse?
Sagen er, at myndighederne, som jeg sagde, er forpligtet til i henhold til lægemiddellovgivningen eller andre
juridiske instrumenter at regulere markedsføringen af stoffer og forhindre, at giftige stoffer bringes på markedet.
Hvis de undlader at kontrollere dette, men myndighederne alligevel bevidst og frivilligt bringer dette stof på markedet –
det vil sige, at myndighederne tillader det – er det naturligvis en kritisabel handling, og det må
naturligvis også have konsekvenser for de pågældende embedsmænd.
For det fjerde: Har producenterne ikke en lovmæssig forpligtelse til at informere om en sådan fare i deres produkter
og tilbagekalde produktet, når de bliver opmærksomme på den?
Det gælder egentlig for alle produkter, der bringes på markedet.
De husker sikkert de mange tilbagekaldelser i supermarkederne, når for gamle fødevarer eller fødevarer, der ikke er
fremstillet under hygiejniske forhold, kommer på markedet, og man bagefter siger, at det er en overtrædelse.
Når man bagefter opdager, at det er sket, bliver alle disse stoffer, fødevarer og produkter tilbagekaldt.
Dette gælder i endnu højere grad for lægemiddellovgivningen.
Det er klart, at hvis et stof er farligt, og man først har konstateret det
efterfølgende, skal stoffet trækkes tilbage fra markedet.
Vi så det i Contergan-sagen i begyndelsen af 60’erne, og det sker også gang på gang i andre sager.
Er det ikke en overtrædelse af Nürnberg-kodeksen, når der indgives stoffer, hvis virkning og sikkerhed er
ukendt, og det sker uden, at patienten er blevet informeret?
Naturligvis. Det er jo netop det, Nürnberg-kodeksen skal forhindre.
Nürnberg-kodeksen blev jo netop udarbejdet på baggrund af nazisternes eksperimenter på mennesker i 1940’erne.
Læger må aldrig behandle mennesker som forsøgsdyr eller som genstand for medicinsk forskning. Netop det bør udelukkes.
Nå, og nu kommer jeg til fakta. Og her er der ingen mistænkelige omstændigheder, men der er tale om fakta.
Disse vacciner – de er alle sammen pakket ind, ikke sandt?
Disse mRNA-vacciner er pakket, og pakningen foregår …
… i Fetten, ikke sandt?
I fedtstoffer. Disse fedtstoffer har aldrig været godkendt til brug hos raske mennesker. Aldrig.
Inden for rammerne af den såkaldte nødgodkendelse i USA er det tilladt at anvende
ikke-testede stoffer, altså så at sige på forsøgsbasis.
Og i Europa og især i Tyskland antages det i vid udstrækning, at den betingede
godkendelse er det samme som en nødgodkendelse i USA.
Men jeg vil gerne understrege, at dette ikke stemmer overens med virkeligheden.
For der findes ingen bestemmelse, ingen lov og egentlig ingen mulighed for, at et stof må
anvendes, når det er kendt, at det er farligt.
Derfor var mit spørgsmål til Dem: Hvis man ved, at noget er giftigt, må det da ikke bruges?
Nå, hvad angår disse fedtstoffer, disse nano-lipidpartikler, var det ikke kendt på det tidspunkt, hvor godkendelsen blev
givet – det var i 2020 – at selve emballagen er yderst giftig.
For denne opdagelse fandt sted i 2024.
I 2024 blev det opdaget, at dette stof har en egenskab, der stammer fra bakterier ved blodforgiftning.
Og dette stof stimulerer immunsystemet i en sådan grad, at der opstår betændelse overalt.
Det fungerer i princippet som et stjernekaster. Det sætter gang i stjernekasterne i immunsystemet.
Det er ikke antistofferne – hvad det er, er ligegyldigt.
Men netop derfor må disse bakterietoksiner, endotoksiner, under ingen omstændigheder forekomme i noget
lægemiddel, der indgives ved injektion. Det er strengt forbudt.
Og så opdagede man for to år siden, at netop disse kunstigt fremstillede fedtstoffer har den samme egenskab.
Det er blevet offentliggjort. Og vi har også citeret det i vores bog og angivet kilden.
Det kan alle læse. Denne opdagelse er blevet bekræftet gang på gang.
Det er aldrig blevet modsagt eller tilbagekaldt. Og publikationen er at finde i litteraturen.
Og alligevel har myndighederne ikke reageret.
Alligevel har virksomheden ikke reageret. For virksomheden burde egentlig have meddelt dette med det samme.
Og vi behøver ikke at diskutere det yderligere, for det er et faktum.
Før 2024 vidste man endnu intet om toksiciteten af disse nanopartikler, disse lipid-nanopartikler. Præcis.
Det var endnu ikke kendt. Men man vidste, at de ikke var undersøgt til bunds. Man kendte ikke konsekvenserne.
Og som vi indledningsvis har påpeget ud fra et juridisk synspunkt, er det naturligvis nødvendigt, at
det, inden sådanne lipid-nanopartikler bringes i omsætning, er fastslået, at dette stof er ufarligt.
Og det har man ikke gjort. Det var den første fase frem til 2024.
Det var altså i det mindste groft uagtsomt.
Fra 2024, hvor det på baggrund af de videnskabelige resultater står fast, at de er farlige, giftige, er det i sidste ende ikke
længere uagtsomt, men man må sige, at der i det mindste er tale om betinget forsæt, når man markedsfører
disse lipid-nanopartikler som såkaldte »vaccineemballager«.
Det betyder altså, at enhver bivirkning, der opstår, eller enhver virkning – herunder toksiske virkninger – i sidste ende skyldes
de mennesker, der tillader, at disse partikler produceres og bringes på markedet, i stedet for at blive trukket tilbage.
Disse partikler har den egenskab, at de ikke kender til nogen grænser.
De spredes fra blodbanen til alle organer, herunder hjernen.
Og hjernen er fuld af disse stjernekastere, der tændes.
Og derfor opstår der straks gnister i hjernen, som forårsager skader.
Og betændelse i hjernen kaldes encefalitis.
Og enhver form for encefalitis er livstruende og kan føre til alle mulige skader, man kan forestille sig.
Professor Bhakdi, kan De forklare, hvorfor det forekommer hos nogle personer, men ikke hos mange andre?
Så disse stoffer er åbenbart særligt giftige for nogle mennesker, mens de ikke er det for andre. Hvordan kan det være?
Ja, der er så mange grunde til, at det kan være sådan.
Hvad angår disse lipid-nanopartiklers giftighed, så er de lige så giftige for alle. Men de skal jo først nå frem.
Og det er et problem for disse lipid-nanopartikler, ligesom det er for alle vacciner.
For hvis vaccinen ikke er blevet opbevaret korrekt, hvis den ikke er blevet håndteret korrekt eller har stået for
længe, så går disse lipid-nanopartikler også i stykker.
Og så når de ikke frem til hjernen. Det er nærmest banalt.
Altså, set fra en lægmandssynsvinkel – jeg er hverken toksikolog eller læge – forestiller jeg mig i hvert fald følgende: Hvis man
giver et menneske arsen, vil vedkommende i tvivlstilfælde dø.
Uanset om man er mand eller kvinde, 90 år eller 2 år.
Når det gælder lipid-nanopartiklerne – sådan forstår jeg Dem nu – er det sådan, at disse lipid-nanopartikler i princippet
kan medføre meget alvorlige bivirkninger hos alle mennesker.
Men det afhænger så af, f.eks. hvordan stoffet opbevares, og hvordan det derefter injiceres.
Hos den ene kan det så føre til encefalitis, altså hjernehindebetændelse.
Ikke meningitis, men encefalitis.
Nå ja, det kan føre til hjernebetændelse. Og den anden slipper jo godt fra det.
Ja, helt præcist.
Det er en slags giftig russisk roulette.
Ja, præcis, helt præcis. Det har Helmut Sterz også skrevet.
Og det kan ingen forudsige.
Det er sjovt, der var en thailandsk undersøgelse, hvor mine kolleger i Thailand gennemførte en statistisk undersøgelse.
Nemlig i hvilke byer der overhovedet blev registreret flest bivirkninger.
Og så var der helt forskellige kurver.
Dem, der var meget stejle, det vil sige, jo flere vaccinationer der blev givet, desto stejlere blev disse
tal, så i nogle byer lå bivirkningsraten på omkring 10 %, ja, af alle bivirkninger tilsammen.
Og så næsten ingenting hos andre.
Og så viste det sig, at de byer, hvor vaccinationsstederne med de flest bivirkninger blandt alle storbyerne lå –
Bangkok, ja – naturligvis var der, hvor de har gode køleskabe.
Og de færreste bivirkninger forekom på landet, på de små hospitaler.
Nå ja, i troperne. Det er alt, hvad jeg har at sige.
Det vil sige, at det nogle gange også kan være en fordel, hvis den medicinske behandling
ikke er helt på højde med den i hovedstaden.
Ja, selvfølgelig. Det er, gudskelov, sådan, at folk på landet er sluppet meget bedre fra det.
Vi kan allerede se, at netop disse lipid-nanopartikler er en grund til at handle.
Og man skal jo tænke på, at disse lipid-nanopartikler ikke kender til grænser. De
passerer også gennem moderkagen. Fra mor til barn.
Og det er noget, som den tyske gruppe nu har konstateret.
Det er også blevet offentliggjort. Det er blevet offentliggjort, at disse lipid-nanopartikler passerer placentabarrieren.
Og at de fremmede gener så befinder sig i barnet. I livmoderen. Det er forfærdeligt.
Det er virkelig forfærdeligt.
Jeg tænker lige nu bare over den bog, som hr. Sterz skrev for et stykke tid siden om vaccinationsmafiaen.
Hvor han, tror jeg, også kom ind på, at denne placentabarriere mellem mor og barn kan gennemtrænges.
Og der har åbenbart slet ikke været foretaget nogen test forud for den midlertidige godkendelse af dette, i
anførselstegn, »vaccine« mod corona, nemlig mRNA-vaccinen.
Det vil sige, at man har indpodet noget og dengang slet ikke vidste, hvilke konsekvenser
det ville få. Eller vidste man det alligevel?
Nej. Der har været tidligere forsøg fra andre grupper, der har vist det.
Men det blev ikke nævnt. Og det blev ikke testet grundigt.
Det var faktisk denne bog af Helmut Sterz, der gav mig inspirationen til at udgive denne sidste bog.
Fordi i den seneste bog, som Helmut og jeg har redigeret i fællesskab – vi er jo redaktører, ikke
forfattere – samler vi alle brikkerne til et samlet billede.
Og ud af det opstår der så et samlet billede, som alle kan forstå.
Med alle beviser på, hvorfor tiden nu er inde til, at juristerne tager over.
Og hvorfor befolkningen nu er i stand til at få det til at gå i den retning.
Lad mig lige følge op på det. Spørgsmålet var vigtigt for mig.
Vidste man, da vaccinen fik en nødgodkendelse, noget om de mulige konsekvenser for
børnene, altså for de ufødte børn – vidste man det?
Eller sagde man: »Luk øjnene og hold ud, vi ved det ikke, det skal nok gå«? Eller var de i sidste ende ligeglade?
Burde man under alle omstændigheder have vidst det? Eller vidste man det?
Absolut. Og nu, hr. Maaßen, så hold godt fast.
Vi har nu gennemgået lipid-nanopartiklerne.
Men vi ved, at selve denne vaccine, mRNA’et, blev fremstillet, og da fremstillingsprocessen skulle indsendes til
vurdering og godkendelse, blev der indsendt en fremgangsmåde, der var relativt velfungerende.
Hvorfor det var i orden, behøver vi ikke diskutere nu.
Men det var rent. Og produktet, der var fremstillet efter denne rene fremgangsmåde, blev også brugt til det
første store kliniske forsøg. Der var kun ét. Det var i midten af 2020. Med 20.000 forsøgspersoner.
Og denne vaccination er blevet relativt godt tolereret. Relativt. Ikke særlig godt, men relativt.
Og sagen er jo blevet godkendt. Godkendt. Godkendt.
Men da fru von der Leyen købte disse vaccinedoser til hele Europa, og Biontech fik ordren fra hende – købet blev gennemført,
før produktet overhovedet var klar – kunne de ikke fremstille produktet efter den korrekte
fremgangsmåde, fordi det var for dyrt for dem.
Der ville være opstået et tab i stedet for en gevinst. Og derfor ændrede de proceduren.
Og de ændrede fremgangsmåden for fremstillingen af de første milliarder doser, som derefter blev udleveret fra december.
Denne ændrede fremgangsmåde er aldrig blevet formelt godkendt.
Da de heller ikke har fremlagt nogen detaljer om, hvad der var i den, hvad der var blevet ændret, og
hvordan produktet så ud, har de slet ikke fremlagt noget.
Betyder det så, at det produkt, der blev godkendt, var et andet end det, der i sidste ende blev indpodet? Ja.
Det betyder altså, at nødgodkendelsen faktisk slet ikke omfatter det produkt, der senere blev solgt,
fordi det blev fremstillet under andre betingelser.
Ja, sådan er det netop. Det afgørende skridt for at kunne producere det billigt er, at man har brugt bakteriekromosomer.
De har brugt disse bakteriekromosomer som matrice.
Ikke kunstige gener, men faktisk ægte gener. Og nemlig fra bakterier.
Og så stødte de på et problem, som ikke kunne løses og som heller ikke kan løses, heller ikke i dag.
Nemlig, hvis man tager disse kæmpekromosomer, så er de enorme i forhold til de kunstige gener, som de har
brugt til den kliniske… …godkendelse. Til godkendelsen, ja.
Så er det umuligt at fjerne disse fragmenter af bakteriekromosomer fuldstændigt.
Det er simpelthen ikke muligt. Der er ingen måde at gøre det på.
Eller også bliver det så dyrt, at det igen ville medføre et tab.
Nå. Og det har de heller ikke gjort. Og derfor er disse rester af bakteriekromosomerne blevet fundet. Og det er
sket hver gang. Den, der har kigget efter, har fundet dem.
Og den første konklusion kom jo for tre år siden. Det må man tænke over. For tre år siden, hr. Maaßen.
Af en af vor tidens største molekylærbiologer: Kevin McKinnon.
Det var en projektleder i Human Genome Project.
Det er den person, der var medansvarlig for afkodningen af hele det menneskelige genom.
Altså, hvis der er nogen, der ved, hvordan man bestemmer DNA, og hvordan man sekventerer DNA, så er det Kevin.
Og det var det, han fandt. Det sagde han også.
Men myndighederne – ja, Paul-Ehrlich-Instituttet – vendte det blinde øje til. EMA vendte det blinde øje til. Åh, det går nok.
Er det ikke ligesom, når staten indgår en kontrakt – lad os sige – med en entreprenør,
som skal bygge en motorvej med motorvejsbroer?
Og i kontrakten er det nøje fastlagt, hvad der skal leveres.
Og så siger entreprenøren bagefter til sig selv: »Nå ja, det er alt sammen for dyrt for mig, der er ikke nok
fortjeneste i det, så jeg tager hellere den dårlige beton.« Ja, for der kan jeg spare rigtig mange penge.
Og så bliver vejen og broen bygget med dårlig beton, og så styrter broen sammen.
Jamen, så ville det jo være op til bestilleren, altså staten, at foretage en kontrol for at sikre, at broen ikke
styrter sammen, og for at se, om betonen lever op til kravene eller ej. Kan man se det på den måde?
Ja, selvfølgelig. Præcis sådan. Og det er netop det, Paul-Ehrlich-Instituttet er til for.
Og den vrir sig væk og vil ikke have noget med det at gøre.
EMA havde ansvaret for det. Det kan da ikke passe.
Paul-Ehrlich-Instituttet har ansvaret for det tyske folk.
Altså, når jeg hører det, tænker jeg: Hvor er vi egentlig? Er vi i Tyskland? Hvor er vi?
For de sagde jo: »Lidt bakteriekromosom-DNA – hvad kan det dog gøre?«
Ja. Der var endda eksperter – mine kolleger blandt eksperterne – der sagde: »Folkens, nu skal I ikke blive
ophidsede. I indtager jo så meget bakteriel kromosom-DNA hver dag gennem maden. Og det skader jo ikke.«
I maven. Men det gør jo en forskel, om man optager det i maven, eller om det sprøjtes direkte ind i blodbanen, ikke?
Ja, sir, selvfølgelig. Og man behøver slet ikke at sprøjte det direkte ind i blodbanen. Man sprøjter det ind i musklerne.
Ind i musklerne, ja.
Det ender altid i blodbanen.
Og via blodbanen når det ud til alle organer. Det har vi jo allerede været igennem. Så, nu.
Og jeg sagde til Helmut – det var i december: »Hvis man bare kan sætte låg på sagen ved, at nogen påviser og beviser, at
det her stads, disse bakteriekromosomer, er giftige og dødelige, så skriver vi en bog eller udgiver en bog.«
Og det er netop, hvad der skete. Og derfor er denne bog nu udkommet, hr. Maaßen.
For alle kan læse i den, hvad der er sket.
For det første er det blevet bevist, at disse kromosomstykker – dele, meget korte sekvenser – kan
indbygges i menneskelige kromosomer og forårsage kræft.
Denne opdagelse er altså gjort hos en kvinde med aggressiv blærekræft.
Og i blærekræft-kromosomet har de fundet indbyggede spike-sekvenser.
Et øjeblik, må jeg lige spørge ind til det? Jeg ved ikke, om jeg har forstået det rigtigt.
Skal vi nu tale om disse lipid-nanopartikler? Nej.
Altså emballagen – det var det, de konstaterede, at lipid-nanopartiklerne udgør en fare. Ja.
Det andet er nu denne forurening af mRNA med bakterielt DNA.
Som er opstået på grund af… … masseproduktionen, som ikke var certificeret. Ja.
Og det tredje er jo egentlig spørgsmålet om, i hvilket omfang mod-RNA’et, mRNA’et, i hvilket omfang det
i sig selv, altså selve denne vaccine, er toksisk.
Er det sådan, at vi i grunden skal skelne mellem tre niveauer?
Jeg vil dog gerne rette lytternes opmærksomhed mod det faktum, at DNA – nærmere bestemt
bakterielt DNA – er livsfarligt og kan forårsage kræft.
Indsættelsen af denne sekvens i det menneskelige DNA har forårsaget kræften.
Det står skrevet i denne afhandling, det er dokumenteret, og det er helt klart.
Det må da føre til, at man straks forbyder yderligere administration af disse injektioner.
Nå, professor Bhakdi, jeg ser altså to nye ledetråde her.
Så det første spørgsmål var jo: Er mod-mRNA i sig selv giftigt?
Og jeg tror, at man generelt set også kan sige det, ud fra erfaringerne fra de sidste fem eller seks år.
Det andet, De nævnte i dag – eller det første punkt, De fremhævede i dag – vedrørte lipid-nanopartiklerne, nemlig at
disse lipid-nanopartikler er toksiske, fordi de også passerer blod-hjerne-barrieren og blod-placenta-barrieren,
hvilket i sidste ende også kan være meget farligt for det ufødte barn og føre til hjernebetændelse.
Og der sagde De også, at det afhænger af opbevaringsforholdene eller andre omstændigheder, om
virulensen – altså toksiciteten – er større eller mindre.
Og det tredje – og det er, tror jeg, nu det virkelig afgørende budskab, er jo, at de store medicinalvirksomheder har solgt et
produkt til staterne, som ikke svarer til det, der blev købt – altså det, der står i kontrakten, og som er
godkendt af myndighederne – men som i virkeligheden på en billig måde er forurenet med bakteriel DNA.
Og denne bakterielle DNA har haft utrolige konsekvenser, nemlig at den også er blevet indbygget i den menneskelige DNA og har
ført til alvorlige og meget alvorlige sygdomme, som De netop nævnte: turbolblærekræft i ét
tilfælde og mange, mange andre tilfælde også.
Og det minder mig også om, professor Bhakdi, at medicinalvirksomhederne jo altid har sagt:
»Vi har jo indgået aftaler, så vi er ude af det.«
Ja, det står der altid: Vi påtager os jo ikke noget ansvar for noget som helst. Vi er så at sige blevet fritaget for ansvar.
Men her må jeg sige, at hvis de har leveret noget helt andet end det, der blev bestilt, og hvis det slet ikke
falder ind under undtagelsestilladelsen, så hæfter de – både civilretligt og strafferetligt.
Det må vel være sådan, at alle er uden immunitet, ikke sandt?
Ja, altså efter det. Men det, De sagde, gjorde det egentlig også klart for mig, hvorfor der er grupper af
mennesker, der bliver syge, og andre, der ikke bliver syge.
Så skyldes det ganske enkelt, at de var uheldige.
For eksempel hvad angår opbevaringen af emballagen, altså lipidnanopartiklerne, eller også hvad
angår forureningen af stoffet med bakterielt DNA.
Og de andre havde simpelthen været heldige.
Roulette. Russisk roulette.
Russisk roulette, ja. Sådan er det.
Og jeg mener, at der nu bør kræves en retsforfølgelse af alle, der bevidst har været involveret. Det er også nødvendigt.
Fra producenterne til de ansvarlige instanser inden for politik, i forskningsnetværkene og blandt fortalerne samt i medierne.
Og jeg mener, hvis man har bare en smule fornuft, ville jeg vende mig om og sige: »Du
godeste, det vidste jeg virkelig ikke dengang.«
Og det ville faktisk også virke i dag. For de ting, jeg lige har fortalt Dem om, var ikke kendt.
De er alle blevet kendte i løbet af de sidste to år.
Og det er ikke almindeligt kendt, fordi ingen rigtig har redegjort for det. Men nu står det hele i bogen.
Og nu må ingen sige, at det ikke var kendt, eller at jeg ikke kender til det.
Men når De siger, at det ikke var kendt, kan det kun gælde for offentligheden, måske også for retsvæsenet, men ikke
for producenterne og ikke for dem, der har bragt det i omsætning, eller dem, der har udstedt en nødgodkendelse.
Det kan man ikke se gennem fingre med; det var vi ikke klar over.
Nej. Korrekt. De var enten bevidst klar over det, eller også burde de have vidst det, og alligevel bragte de det i omløb.
Og da de bagefter havde set, hvilke konsekvenser det havde, trak de det ikke tilbage, men fortsatte med at markedsføre det.
Ja. Derfor er det stadig en forbrydelse den dag i dag.
Og der skal nu også indføres et moratorium for alle mRNA-vaccinationer af raske mennesker. Det er også nødvendigt.
Det, jeg har sagt, har været almindeligt kendt i to år nu – nemlig om nanopartiklernes
toksicitet og den DNA-forurening, der var i dem.
Kan man ikke i dag – kan regeringen, kan køberen – annullere købsaftalerne fra de sidste to og tre år?
Det er naturligvis et helt andet spørgsmål, som ligger uden for strafferetlige rammer og uden for spørgsmålet om,
i hvilket omfang disse mRNA-stoffer i anførselstegn overhovedet vil blive »indpodet« i fremtiden.
Jeg mener, at hvis det, der blev leveret, ikke svarer til det, der blev bestilt, falder det slet ikke ind under købsaftalen.
Det betyder altså, at når man har bestilt den prøve, man havde set, som man havde undersøgt, og som De sagde, den prøve, man
havde undersøgt, og som derefter blev nødcertificeret, altså fik en nødgodkendelse, så var det et stof uden bakterielt DNA.
Dette stof er så at sige blevet certificeret. Dette stof er blevet købt.
Og nu er der blevet leveret noget helt nyt.
Og som jurist må jeg stille spørgsmålet: Er det overhovedet stadig genstand for denne
kontrakt, eller er der tale om mangelfuld opfyldelse?
Jeg vil sige, at det ikke er omfattet af kontrakten, for de har jo slet ikke opfyldt kontrakten.
Og derfor skal man ikke bare annullere den, altså ydelsen … Pengene tilbage. Pengene tilbage, præcis. Ja.
Hvordan er vi endt her?
For forestil Dem, at BioNTech har 15 milliarder på kisten. Det er jo kendt.
Det ville ikke være svært for Dem at tilbagebetale et par milliarder, tre, fire eller fem milliarder nu.
Og så kunne man oprette en hjælpefond for personer, der har fået skader som følge af vaccination. Åh ja. Og
udbetale erstatninger på en meget ukompliceret måde.
Og det behøver ikke at ske gennem nogen domstole, men det kan man gøre hurtigt og nemt.
Jeg må fortælle Dem, at Thailand var det første land, der udbetalte denne erstatning. Det var i 2022.
I millioner, mange millioner. Og det betaler sig stadig den dag i dag.
Og jeg ved, hvordan thailænderne gjorde det. Det var fantastisk.
I Tyskland frygter jeg, at alt for mange simpelthen har tjent på det, og at alt for mange har været med til det.
Jeg må sige, at vi har et netværk af medskyldige, af medsammensvorne, af folk, der blot har stået og set på og
ikke har gjort noget, selvom de var forpligtet til det.
Det bliver meget, meget svært.
Derfor har vi hidtil slet ikke haft nogen opfølgning på alle disse coronatiltag og vaccinationsperioden.
Derfor siger jeg det. Hvis De nu indser, at De bør vende om, vende ryggen til og ikke længere deltage, for
den, der fortsætter med at deltage, er en del af det.
Ja. Og der er ingen nåde over for det. Der er ingen tilgivelse. Ikke sandt? Korrekt.
Men hvis de nu griber chancen og siger: »Vi vidste det virkelig ikke; havde vi vidst det, havde vi heller ikke gjort det.«
Men den tid er forbi.
Vi går ind for, at købsaftalerne ikke blot annulleres, men at pengene udbetales, altså
tilbagebetales. Det er jo så nemt for dem.
Også parlamentsmedlemmerne. Hvorfor? Jeg tror ikke, at de fleste vidste noget som helst.
De var blot håndlangere, der gik med til det.
Men hvis parlamentsmedlemmerne nu selv rejser sig i Forbundsdagen og i delstatsparlamenterne og siger: »Hør her, det
er virkelig sandt. Pengene skal tilbage til befolkningen.«
Ja. Og det er så nemt at gøre. Hvorfor skulle De ikke gøre det?
Jeg tror, det er svært at få det igennem i det politiske Berlin.
Er der en måde, hvorpå befolkningen kan rejse dette spørgsmål eller fremsætte dette forslag i Forbundsdagen?
Jeg kan altså ikke se, at der i de fraktioner i Forbundsdagen, der hidtil har dannet regering – CDU, CSU, SPD eller De
Grønne – er nogen nævneværdig vilje til at gøre op med fortiden.
Det er ikke en opklaring af fortiden. Vi vil have pengene tilbage.
Nej, nej. Nå ja. En opklaring i den forstand, at man jo må indrømme, at der er begået fejl i fortiden.
Ingen er villig til det. Jeg kan virkelig sige,… Ingen er parat til at sige, at der er begået fejl.
Jeg vil gerne minde om, at jeg for to måneder siden var med i Bundestagens undersøgelseskommission om coronatiltagene.
Og ved siden af mig sad min tidligere chef, Thomas de Maizière, som daværende forbundsindenrigsminister,
og Nancy Faeser, som en af hans efterfølgere.
Og begge sagde i kor: »Egentlig er vi kommet rigtig godt igennem den her tid, coronatiden, og
egentlig har vi slet ikke begået nogen fejl.«
Tak, ros og anerkendelse til den tyske regering.
Og nu skal vi ikke længere se bagud, men fremad.
Og allerede da stod det klart for mig, at de ikke vil indrømme, at der er begået fejl. Det burde de jo vide.
Selv en blind med sin stok kan se, at det hele er gået galt.
Man behøver ikke engang at have læst hendes nye bog for at forstå, hvilken katastrofe der
har fundet sted, og at den stadig finder sted.
Mit indtryk er, at disse partier ikke ønsker det. Man må få dem til det. Man må lægge pres på dem.
Jeg er glad for, at AfD udøver pres i Forbundsdagen. Jeg kan kun håbe, at det bliver endnu større.
Vi har brug for en grundig undersøgelse. Vi har brug for et stop – ikke blot et moratorium, men et generelt stop og forbud mod
vaccination med disse lipid-nanopartikler og forurenet mRNA-stof.
Jeg tror, det man bør gøre i første omgang, er: Vi har egentlig brug for en slags juridisk taskforce, der kan
gennemgå det hele ud fra et juridisk perspektiv og om nødvendigt også indgive anmeldelser.
For det, vi har drøftet her i dag, professor Bhakdi, er jo ikke nogen bagateller.
Det er alvorlige og meget alvorlige lovovertrædelser. Derfor har De med rette brugt udtrykket »forbrydelse«.
Og forbrydelser er altid forbundet med forsæt.
Og når det gælder særlige forbrydelser som – og det må man også huske på her – mord, hvor der er tale om drab
på mennesker, opstår spørgsmålet om hensigten og motivet.
Handlede det her udelukkende om pengegriskhed og profitbegær? Eller var der også andre motiver, der spillede en rolle, så disse
stoffer mod bedre vidende blev »indpodet« – i anførselstegn?
Prof. Bhakdi, jeg har ikke blot håb, jeg er overbevist om, at vi vil nå frem til en opklaring af sagen og
også få sat en stopper for denne vanvittige vaccination.
Men vi har nok brug for lidt mere tid.
Presset må simpelthen ikke aftage. Det må ikke aftage. Og vi skal oplyse befolkningen.
Folk skal rystes op, for der er simpelthen stadig for mange, der falder for disse mainstream-slogans.
Man skal fortsat lade sig vaccinere med en boosterdosis. Jeg har for nylig set den slags reklamer igen.
Så det er nødvendigt at oplyse, oplyse, oplyse.
Ja, men det skal ikke blot afklares, det skal forbydes. Ja, selvfølgelig.
Alt dette med vaccination, vaccination, vaccination – det skal forbydes. Det skal gøres strafbart.
Folk dør som fluer. Virkelig. De bliver så syge.
Jeg havde nævnt så mange ting. Jeg er fuldstændig fortvivlet. Det samme gælder de skadelidte.
Der er for mange, der ligger for døden lige nu. Det kan ikke passe. Og hvem hjælper dem? Hvem hjælper dem?
Vi kæmper. Vi kæmper for, at disse forurenede vacciner, at disse mRNA-lipid-nanopartikler, bliver forbudt, og at der ikke længere
foretages vaccinationer med dem. Vi arbejder for et forbud.
Og det, vi har brug for, er, at ofrene skal have erstatning. De skal beskyttes.
Man er nødt til at hjælpe dem. Det er jeg også enig med Dem i.
De overskud, som disse virksomheder har opnået i de seneste år, skal finansieres med
skattepenge, som skal afsættes til beskyttelse af ofrene.
Hr. Maaßen, tak for Deres tid. Det var så lidt. Vi kæmper videre…