„Un, kā jau sākumā juridiski norādījām, protams, ir nepieciešams, lai pirms šādu lipīdu nanodaļiņu
laišanas tirgū būtu pārliecība par šīs vielas nekaitīgumu.
Bet to neizdarīja. Tas bija pirmais posms līdz 2024. gadam.
Tātad tas bija vismaz rupja nolaidība.
„Sākot no 2024. gada, kad, pamatojoties uz zinātniskajiem atklājumiem, ir skaidrs, ka tās ir bīstamas
un toksiskas, tas vairs nav uzskatāms par nevērību, bet gan vismaz par nosacītu nodomu, …“
Noskatieties intervijas apkopojumu: Prof. Dr. Bhakdi: „Lielākais organizētais noziegums pret cilvēci“ (pilna
intervija: https://www.youtube.com/watch?v=jhJrO8nVKks )
Godājamās dāmas un kungi, šodien man ir saruna ar profesoru Sucharit Bhakdi.
Vācijā viņu zina ikviens, un tie, kas viņu nepazīst, šodien ar viņu iepazīsies.
Šodien mēs vēlējāmies kopīgi parunāt par viņa jauno grāmatu, kā arī par secinājumiem, kas izriet no šīs grāmatas.
Tā nosaukums ir „mRNA vakcīnas: lielākais organizētais noziegums pret cilvēci un jauni pierādījumi“.
Un tad es nodomāju – no jurista viedokļa uz ārsta viedokli – ka varētu parunāt par to, kādi ir jaunie pierādījumi, kādi ir jaunie
atklājumi, kāpēc tas būtu uzskatāms par noziegumu un ko tad juridiski ir jādara krimināltiesību speciālistam,
prokuroram un tiesu iestādēm, lai atklātu šos noziegumus.
Kāpēc tas ir lielākais noziegums pret cilvēci?
Šajā grāmatā šie iemesli ir izklāstīti tā, lai ikviens tos varētu saprast.
Un, pamatojoties uz šo pierādījumu izklāstījumu, man ir radušies pat ļoti steidzami jautājumi, kurus es vēlētos uzdot juristam.
Un, protams, jūs esat cilvēks Vācijā, kurš, visticamāk, vislabāk var atbildēt uz maniem jautājumiem.
Pirmais jautājums:
Vai principā nav aizliegts injicēt vielu, kurai ir zināma dzīvībai bīstama toksiskā iedarbība, veseliem
cilvēkiem, neatkarīgi no tā, vai tas tiek darīts pašaizsardzības nolūkā vai trešo personu aizsardzībai?
Protams, uz šo jautājumu principā jāatbild apstiprinoši.
Tātad toksisku vielu nedrīkst injicēt vesela cilvēka organismā.
Pat ja vesels cilvēks uzstātu uz to, tas galu galā novestu pie apzinātas, neētiskas paškaitēšanas, kas
varētu beigties pat ar pašnāvību, ja cietušais to vēlētos.
Un ikviens zina arī to, ka pašnāvība, ko izdara trešā persona, – lai gan var būt izņēmumi – principā ir sodāma.
Un tas, ko es šeit novēroju, profesore Bhakdi, ir tas, ka acīmredzot – vai jūs to redzat
citādi? – mums ir darīšana ar toksisku vielu.
Un mēs šeit runājam par mRNA vakcīnām saistībā ar koronavīrusa pandēmiju.
Toksiska viela, kas tika „ievadīta“ – lai gan vārdu „ievadīt“ droši vien vajadzētu ielikt pēdiņās –, tika
injicēta, un cilvēkiem tika radīts pilnīgi nepareizs iespaids.
Vismaz attiecībā uz šīs vielas izcelsmi.
Jā, tieši par to ir runa. Bet pirms es to izklāstīšu, es gribētu uzdot otro jautājumu.
Vai uzraudzības iestādēm nav valsts, tātad no tautas izrietošs uzdevums, ar atbilstošu kontroli nepieļaut, ka tas notiek?
Protams, valsts iestāžu uzdevums, jo īpaši zāļu nozarē, ir kontrolēt vielu laišanu apgrozībā.
Vācijā, Eiropā un, varētu teikt, gandrīz visā pasaulē ir spēkā stingri regulējumi, kas nosaka, ka vielas drīkst
nodot patērētāju rīcībā tikai tad, ja valsts iestādes ir pārliecinājušās par šīs vielas nekaitīgumu.
Divi jautājumi, un tad es sākšu.
Treškārt: ja iestādes to neizdara un iedzīvotājiem tiek nodarīts nopietns kaitējums, vai tas nav
rupjš, krimināli sodāms uzraudzības pienākuma pārkāpums?
Lieta ir tāda, ka, kā jau teicu, iestādēm ir pienākums saskaņā ar zāļu likumdošanu vai arī citiem tiesiskajiem
instrumentiem regulēt vielu laišanu apgrozībā un novērst toksisko vielu nonākšanu tirgū.
Ja tās neveic šo kontroli, bet iestādes tomēr apzināti un tīši laiž šo vielu tirgū, t. i., iestādes to
atļauj, tas, protams, ir nosodāma rīcība, un, protams, tai ir jābūt sekām attiecīgajiem ierēdņiem.
Ceturtkārt: vai ražotājiem nav likumā noteikts pienākums, uzzinot par šādu apdraudējumu savos
produktos, par to paziņot un izņemt produktu no apgrozības?
Tas faktiski attiecas uz visiem produktiem, kas tiek laisti tirgū.
Jūs noteikti atceraties daudzās preču atsaukšanas akcijas lielveikalos, kad tirgū tiek laistas
novecojušas vai nepareizi ražotas pārtikas preces un pēc tam tiek secināts, ka tas ir pārkāpums.
Ja pēc tam atklājas, ka tas ir noticis, visas vielas, pārtikas produkti un preces tiek atsauktas.
Tas jo īpaši attiecas uz zāļu tiesībām.
Ir skaidrs, ka, ja viela ir bīstama un tas ir konstatēts pēc tam, viela ir jāizņem no tirgus.
Mēs to redzējām „Contergan” lietā 60. gadu sākumā, un arī citos gadījumos tas tiek darīts atkal un atkal.
Vai vielu ievadīšana, kuru efektivitāte un drošība nav zināma, turklāt bez pacienta
informēšanas, nav Nīrnbergas kodeksa pārkāpums?
Protams. Nirnbergas kodekss tieši to arī cenšas novērst.
Nirnbergas kodekss tika izstrādāts, ņemot vērā nacistu veikto eksperimentu ar cilvēkiem 40. gados.
Ārstiem nekad nedrīkst izmantot cilvēkus kā eksperimentu objektus vai medicīniskās pētniecības objektus. Tas ir īpaši jāizslēdz.
Nu, un tagad es pievēršos faktiem. Un šeit nav nekādu aizdomu, bet gan fakti.
Šīs vakcīnas taču visas ir iepakotas, vai ne?
Šīs mRNA vakcīnas tiek iepakotas, un iepakošana notiek …
… Fettenā, vai ne?
Taukos. Šie tauki nekad nav bijuši atļauti lietošanai veseliem cilvēkiem. Nekad.
Saskaņā ar tā saukto ārkārtas atļauju Amerikas Savienotajās Valstīs ir atļauts izmantot
netestētas vielas, tātad, tā teikt, eksperimentāli.
Un Eiropā un jo īpaši Vācijā plaši tiek uzskatīts, ka nosacītā atļauja ir identiska
ārkārtas atļaujai Amerikas Savienotajās Valstīs.
Taču es vēlos uzsvērt, ka tas neatbilst patiesībai.
Jo nav nekādu noteikumu, nekādu likumu, faktiski nekādas iespējas, ka gadījumā, ja ir zināms, ka
kāda viela ir bīstama, šo vielu drīkstētu lietot.
Tāpēc mans jautājums jums bija: ja ir zināms, ka kaut kas ir indīgs, vai to nedrīkst lietot?
Nu, attiecībā uz šiem taukiem, uz šīm nano-lipīdu daļiņām, brīdī, kad tika saņemta atļauja, tas bija 2020. gadā,
nebija zināms, ka šis iepakojums pats par sevi ir ļoti toksisks.
Jo šis atklājums tika veikts 2024. gadā.
2024. gadā tika atklāts, ka šai vielai piemīt īpašība, kas rodas no baktērijām asins saindēšanās gadījumā.
Un šī viela tik ļoti stimulē imūnsistēmu, ka visur rodas iekaisumi.
Principā tas ir kā uguņošanas svece. Tas iedarbina šīs „uguns sveces” imūnsistēmā.
Tās nav antivielas – nav svarīgi, kas tas ir.
Tomēr tieši tādēļ šīs baktēriju toksīnas – endotoksīni – nekādā gadījumā nedrīkst būt sastāvā nevienam
injicējamam medikamentam. Tas ir stingri aizliegts.
Un tad pirms diviem gadiem tika atklāts, ka tieši šiem mākslīgi ražotajiem taukiem piemīt tāda pati īpašība.
Tas ir publicēts. Un mēs to esam citējuši arī savā grāmatā, norādot avotu.
Ikviens var to izlasīt. Šis atklājums ir atkārtoti apstiprināts.
Tas nekad nav ticis apstrīdēts, nav ticis atsaukts. Un šis darbs ir iekļauts literatūras avotos.
Un tomēr iestādes nereaģēja.
Tomēr uzņēmums nereaģēja. Jo uzņēmumam faktiski būtu bijis nekavējoties jāpaziņo par to.
Un mums nav vajadzīgas turpmākas diskusijas, jo tas ir fakts.
Laikā pirms 2024. gada par šo nanodaļiņu, šo lipīdu nanodaļiņu, toksicitāti vēl neko nezināja. Pilnīgi pareizi.
Tas vēl nebija zināms. Taču bija zināms, ka tie nav pilnībā izpētīti. Sekas nebija zināmas.
Un, kā jau sākumā norādījām no juridiskā viedokļa, protams, ir nepieciešams, lai pirms laišanas tirgū arī šāda veida
lipīdu nanodaļiņām būtu pierādīta šīs vielas nekaitīgums.
Bet to neizdarīja. Tas bija pirmais posms līdz 2024. gadam.
Tātad tas bija vismaz rupja nolaidība.
Sākot ar 2024. gadu, kad, pamatojoties uz zinātniskajiem atklājumiem, ir noskaidrots, ka tās ir bīstamas, toksiskas, tad
galu galā tas vairs nav neuzmanība, bet gan vismaz nosacīts nolūks, ka šīs lipīdu nanodaļiņas tiek
laistas tirgū kā tā saucamās „vakcīnu iepakojums“.
Tas nozīmē, ka jebkura blakusparādība, kas pēc tam rodas, vai jebkura ietekme, toksiska ietekme, galu galā ir
šo cilvēku vaina, kuri pieļauj, ka šīs daļiņas tiek ražotas un laistas tirgū, nevis atsauktas.
Šīm daļiņām piemīt tāda īpašība, ka tām nav nekādu šķēršļu.
Tās no asinsrites nonāk visos orgānos, tostarp smadzenēs.
Un smadzenes ir pilnas ar šīm uguņošanas svecītēm, kuras tiek aizdedzinātas.
Un tāpēc smadzenēs uzreiz rodas dzirksteles, kas izraisa bojājumus.
Un smadzeņu iekaisums – tas ir encefalīts.
Un jebkura encefalīta forma ir dzīvībai bīstama un var izraisīt visdažādākos kaitējumus, kādus vien var iedomāties.
Profesor Bhakdi, paskaidrojiet, kāpēc dažiem cilvēkiem tas notiek, bet daudziem citiem — nē?
Tātad šīs vielas acīmredzot dažiem cilvēkiem ir īpaši toksiskas, bet citiem – nē. Kā tas var būt?
Jā, tam var būt ļoti daudz iemeslu.
Runājot par šo lipīdu nanodaļiņu toksiskumu, tās ir vienlīdz toksiskas visiem. Vienīgi tām ir jānonāk tur.
Un tas ir problēma gan šīm lipīdu nanodaļiņām, gan visām vakcīnām.
Jo, ja vakcīna nav bijusi pareizi uzglabāta, ja ar to nav rīkots pareizi, ja tā ir stāvējusi
pārāk ilgi, tad šīs lipīdu nanodaļiņas arī sabojājas.
Un tad tie nesasniedz smadzenes. Tas ir gandrīz pašsaprotami.
Nu, es runāju kā nespeciālists – es neesmu ne toksikologs, ne ārsts –, bet es to iedomājos šādi:
ja cilvēkam dod arsēnu, viņš, visticamāk, nomirs.
Neatkarīgi no tā, vai esi vīrietis vai sieviete, 90 gadus vecs vai 2 gadus vecs.
Kā es tagad saprotu, attiecībā uz lipīdu nanodaļiņām situācija ir tāda, ka šīs lipīdu nanodaļiņas principā var
izraisīt ļoti smagas blakusparādības visiem cilvēkiem.
Taču tas savukārt ir atkarīgs, piemēram, no tā, kā viela tiek uzglabāta un kā tā tiek injicēta.
Tādā gadījumā vienam no viņiem tas var izraisīt encefalītu, proti, smadzeņu apvalka iekaisumu.
Ne meningīts, bet encefalīts.
Ak, tā, tas var izraisīt smadzeņu iekaisumu. Bet otram viss beidzas labi.
Jā, tieši tā.
Tas ir sava veida toksiska krievu rulete.
Jā, tieši tā, pilnīgi pareizi. Tā to rakstīja arī Helmuts Sterzs.
Un neviens to nevar paredzēt.
Interesanti, bija viens Taizemes pētījums, kurā mani kolēģi Taizemē veica statistisko apsekojumu.
Proti, kurās pilsētās vispār tika reģistrēts vislielākais blakusparādību skaits.
Un tad bija visdažādākās līknes.
Tie, kas bija ļoti strauji, tas ir, jo vairāk vakcīnu tika ievadīts, jo straujāk šie rādītāji pieauga,
tāpēc dažās pilsētās blakusparādību rādītājs bija apmēram 10 % — jā, no visām blakusparādībām kopā.
Bet pie citiem – gandrīz nekas.
Un tad izrādījās, ka pilsētas, kurās bija vakcinācijas centri ar vislielākajām blakusparādībām starp visām lielpilsētām, –
Bangkoka, jā, protams, bija tieši tur, kur ir labi ledusskapji.
Un vismazākās blakusparādības novēroja laukos, mazajās slimnīcās.
Tātad, jā, tropikos. Nu, vairāk man nav ko teikt.
Tas nozīmē, ka dažreiz var būt pat labi, ja medicīniskā aprūpe nav tik izcila kā galvaspilsētā.
Jā, protams. Pateicoties Dievam, lauku iedzīvotājiem ir klājies daudz labāk.
Mēs jau redzam, ka jau vien šīs lipīdu nanodaļiņas ir iemesls, kāpēc jārīkojas.
Un jāņem vērā, ka šīm lipīdu nanodaļiņām nav robežu. Tās šķērso arī placentu. No mātes uz bērnu.
Un tieši to tagad ir konstatējusi vācu grupa.
Tas ir arī publicēts. Ir publicēts, ka šīs lipīdu nanodaļiņas šķērso placentas barjeru.
Un ka šie svešie gēni tad atrodas bērnā. Mātes miesās. Tas ir briesmīgi.
Tas patiešām ir briesmīgi.
Es šobrīd domāju tikai par grāmatu, ko Sterza kungs pirms kāda laika uzrakstīja par vakcinācijas mafiju.
Tur, manuprāt, viņš arī pieminēja, ka šo placentas barjeru starp māti un bērnu ir iespējams pārvarēt.
Un acīmredzot pirms šīs koronavīrusa „vakcīnas“ (pēdiņās) – mRNA vakcīnas – ārkārtas atļaujas
piešķiršanas vispār netika veikti nekādi testi.
Tas nozīmē, ka kaut kas tika ievadīts organismā, un tolaik vispār nezināja, kādas sekas tam būs. Vai tomēr to zināja?
Nē. Citas grupas jau bija veikušas iepriekšējus eksperimentus, kas to pierādīja.
Taču tas netika pieminēts. Un tas netika rūpīgi pārbaudīts.
Tātad šī Helmuta Sterza grāmata faktiski bija iedvesmas avots, lai izdotu šo pēdējo grāmatu.
Tā kā šajā pēdējā grāmatā, ko Helmuts un es kopā esam izdevuši – mēs taču esam izdevēji, nevis autori
–, mēs visi kopā saliekam šos mozaīkas gabaliņus.
Un no tā veidojas kopēja mozaīka, ko ikviens var saprast.
Ņemot vērā visus pierādījumus, kāpēc tagad ir pienācis laiks, lai šo lietu pārņemtu juristi.
Un kāpēc iedzīvotāji tagad spēj virzīt notikumus šajā virzienā.
Ļaujiet man šo jautājumu vēlreiz izskatīt. Man šis jautājums bija ļoti svarīgs.
Vai, kad vakcīna saņēma ārkārtas atļauju, bija zināms par iespējamajām sekām bērniem,
proti, nedzimušajiem bērniem? Vai tas bija zināms?
Vai arī tika teikts: „Aizveriet acis un turpiniet, mēs to nezinām, viss jau kārtosies”?
Vai arī viņiem tas galu galā bija vienalga?
Vai tas noteikti bija jāzina? Vai arī to zināja?
Noteikti. Un, Maaßen kungs, tagad turieties stingri.
Tagad esam izskatījuši lipīdu nanodaļiņas.
Bet mēs zinām, ka šī vakcīna pati par sevi — mRNA, kas tika izgatavota, lai ražošanas procesu iesniegtu
izvērtēšanai un apstiprināšanai — tika iesniegta kā procedūra, kas bija salīdzinoši nevainojama.
Par to, kāpēc tas bija pareizi, mums tagad nav jādiskutē.
Bet process bija tīrs. Un šis produkts, kas tika ražots saskaņā ar šo tīro procesu, tika izmantots pirmajā lielajā
klīniskajā pētījumā. Tāds bija tikai viens. Tas notika 2020. gada vidū. Tajā piedalījās 20 000 pētījuma dalībnieku.
Un šī vakcinācija tika panesama salīdzinoši labi. Salīdzinoši. Ne ļoti labi, bet salīdzinoši.
Un šī procedūra jau ir apstiprināta. Apstiprināta. Apstiprināta.
Taču, kad von der Leyen kundze iegādājās šīs vakcīnas devas visai Eiropai un „Biontech“ saņēma pasūtījumu no viņas, pirkums tika
veikts, pirms produkts vispār bija pieejams, tāpēc viņi nevarēja ražot produktu saskaņā ar
pareizo procedūru, jo tas viņiem bija pārāk dārgi.
Tad būtu radušies zaudējumi, nevis peļņa. Un tieši tāpēc viņi mainīja procedūru.
Turklāt viņi mainīja ražošanas procesu pirmajiem miljardiem devu, kuras pēc tam sāka ievadīt no decembra.
Šī grozītā procedūra nekad nav tikusi oficiāli apstiprināta.
Tā kā viņi arī nav snieguši nekādas ziņas par to, kas tur bija iekļauts, kas ir mainījies un kā
izskatījās produkts, viņi vispār neko nav iesnieguši.
Vai tas nozīmē, ka ārkārtas apstiprinātais produkts bija cits nekā tas, kas galu galā tika ievadīts? Jā.
Tas nozīmē, ka ārkārtas atļauja faktiski neattiecas uz produktu, kas tika pārdots, jo tas tika ražots citos apstākļos.
Jā, tieši tā tas ir. Izšķirošais solis, lai to varētu ražot lēti, ir tas, ka viņi izmantoja baktēriju hromosomas.
Šīs baktēriju hromosomas viņi izmantoja kā matrici.
Ne mākslīgi gēni, bet gan patiesi īsti gēni. Un tieši no baktērijām.
Un tad viņi saskārās ar problēmu, kas nebija un joprojām nav atrisināma, pat šodien.
Proti, ja ņem šīs milzīgās hromosomas, tās ir milzīgas salīdzinājumā ar mākslīgajiem gēniem, kas bija
nepieciešami klīniskajai… …reģistrāciju. Reģistrācijai, jā.
Tādā gadījumā nav iespējams pilnībā izdalīt šos baktēriju hromosomu fragmentus.
Tas vienkārši nav iespējams. Nav nekādas iespējas to izdarīt.
Vai arī tas kļūs tik dārgs, ka tas savukārt radītu zaudējumus.
Tātad. Un viņi to arī neizdarīja. Un tieši tāpēc tika atrasti šie baktēriju hromosomu paliekumi. Un tas
notika vienmēr. Ikviens, kurš meklēja, tos atrada.
Un pirmais secinājums tika izdarīts jau pirms trim gadiem. Par to ir jāpadomā. Pirms trim gadiem, Maaßen kungs.
No viena no mūsdienu izcilākajiem molekulārbiologiem – Kevina Makkinona.
Tas bija projekta vadītājs Cilvēka genoma projektā.
Tas ir cilvēks, kurš bija viens no tiem, kas piedalījās visa cilvēka genoma dekodēšanā.
Tātad, ja kāds zina, kā noteikt DNS un kā sekvencēt DNS, tad tas ir Kevins.
Un viņš to atrada. Viņš to arī teica.
Bet iestādes, jā, Paula-Ehrliha institūts, izlikās neredzam. EMA izlikās neredzam. Ak, nu, nekas jau nebūs.
Vai tas nav tāpat kā tad, ja valsts noslēdz līgumu, teiksim, ar būvuzņēmēju, un tam ir jāuzbūvē automaģistrāle ar tiltiem?
Un līgumā ir precīzi noteikts, kas ir jāizpilda.
Un tad pēc tam būvuzņēmējs sev saka: „Nu, tas viss man ir pārāk dārgi, peļņa būs niecīga, tāpēc labāk izmantot
sliktāku betonu.” Jā, jo tā es varu ievērojami ietaupīt naudu.
Un tad ceļš un tilts tiek uzbūvēti no nekvalitatīva betona, un tilts beigās sabrūk.
Tātad, tad tomēr būtu pasūtītāja, proti, valsts, pienākums veikt uzraudzību, lai tilts nesabruktu, un pārbaudīt, vai
šis betons atbilst prasībām vai nē. Vai to var tā uztvert?
Jā, protams. Tieši tā. Un tieši tam ir paredzēts Paula Ērliha institūts.
Un tas izvairās no tā un nevēlas ar to nekāda veida saistību.
Par to bija atbildīga EMA. Tas taču nevar būt.
Paula Ehrlicha institūts ir atbildīgs par Vācijas tautu.
Nu, es domāju, ka, dzirdot to, man rodas jautājums: kur mēs vispār esam? Vai mēs esam Vācijā? Kur mēs esam?
Jo viņi teica: „Nedaudz baktēriju hromosomu DNS – ko gan tas varētu izdarīt?“
Jā. Bija pat eksperti, kuri teica – mani kolēģi eksperti: „Cilvēki, tagad neuztraucieties. Jūs katru
dienu ar ēdienu uzņemat tik daudz baktēriju hromosomu DNS. Un tas taču neko neizraisa.“
Ēdienā. Bet taču ir atšķirība, vai to uzņem ar kuņģi, vai arī to tieši injicē asinsritē, vai ne?
Jā, kungs, protams. Un to nemaz nav jāievada tieši asinsritē. To ievada muskuļos.
Muskuļos, jā.
Tas vienmēr nonāk asinsritē.
Un no asinsrites tas nonāk visos orgānos. Es domāju, ka par to mēs jau runājām. Nu, tagad.
Un es decembrī teicu Helmutam: „Ja vien šo lietu varētu noslēgt, kādam parādot un pierādot, ka šīs vielas, šīs
baktēriju hromosomas, ir indīgas un nāvējošas, tad mēs uzrakstīsim grāmatu vai izdosim grāmatu.”
Un tā tas notika. Un tieši tāpēc šī grāmata tagad ir iznākusi, Maaßen kungs.
Jo ikviens var tajā izlasīt, kas notika.
Pirmkārt, ir pierādīts, ka šie hromosomu fragmenti, daļas, ļoti īsas sekvences var
iekļauties cilvēka hromosomās un izraisīt vēzi.
Tātad šis atklājums ir veikts sievietei, kurai ir strauji progresējošs urīnpūšļa vēzis.
Un urīnpūšļa vēža hromosomā viņi ir atklājuši iebūvētas „spike” sekvences.
Pagaidiet, vai drīkstu vēlreiz pajautāt? Nezinu, vai es to pareizi saprotu.
Vai tagad runāsim par šīm lipīdu nanodaļiņām? Nē.
Tātad iepakojums – tas bija viens no faktoriem, kāpēc viņi secināja, ka lipīdu nanodaļiņas rada draudus. Jā.
Otra lieta tagad ir šī mRNA piesārņošana ar baktēriju DNS.
Kas radās sakarā ar… … masveida ražošanas, kas nebija sertificēta. Jā.
Un trešais jautājums patiesībā ir tas, cik lielā mērā Mod-RNA, jeb mRNA, cik lielā mērā
tā pati, proti, šī vakcīna pati, ir toksiska.
Vai tas nozīmē, ka būtībā mums ir jānošķir trīs līmeņi?
Tomēr es vēlētos tagad pievērst klausītāju uzmanību tam, ka DNS, proti, baktēriju DNS, ir dzīvībai bīstama un var izraisīt vēzi.
Šīs sekvences ievietošana cilvēka DNS ir izraisījusi vēzi.
Tas ir rakstīts šajā darbā, tas ir pierādīts, un tas ir pilnīgi skaidrs.
Tas taču noteikti ir iemesls, kāpēc nekavējoties jāaizliedz šo injekciju turpmāka lietošana.
Tātad, profesore Bhakdi, es tagad redzu divus jaunus pavedienus.
Tātad pirmais jautājums bija: vai Mod-mRNA pati par sevi ir toksiska?
Un es domāju, ka to principā var teikt, ņemot vērā pēdējo piecu vai sešu gadu pieredzi.
Otrs jautājums, ko jūs šodien izvirzījāt, vai arī pirmais punkts, ko jūs šodien uzsvērāt, bija saistīts ar lipīdu nanodaļiņām – ka
šīs lipīdu nanodaļiņas ir toksiskas, jo tās šķērso gan asins-smadzeņu barjeru, gan asins-placentas
barjeru, kas galu galā var būt ļoti bīstami arī nedzimušajam bērnam un izraisīt smadzeņu iekaisumu.
Un tur Jūs arī teicāt, ka tas ir atkarīgs arī no uzglabāšanas apstākļiem vai citiem apstākļiem, vai
virulence ir lielāka vai mazāka, proti, toksicitāte.
Un treškārt, un tas, manuprāt, tagad patiešām visnozīmīgākais vēstījums, ir tas, ka lielie farmācijas uzņēmumi pārdeva valstīm
produktu, kas neatbilst tam, kas tika nopirkts, proti, tam, kas ir norādīts līgumā un ko licencēja
iestādes, bet kas būtībā ir lēti piesārņots ar baktēriju DNS.
Un šai baktēriju DNS ir bijušas neticamas sekas, proti, tā ir iekļuvusi arī cilvēka DNS un izraisījusi smagas un ļoti
smagas slimības, kā jūs tikko minējāt – vienā gadījumā turboblasu vēzi, kā arī daudzus, daudzus citus gadījumus.
Un tagad man ienāca prātā, profesore Bhakdi, ka farmācijas uzņēmumi taču vienmēr ir teikuši: „Mēs taču esam
noslēguši līgumus, mums vairs nav nekādas atbildības.”
Jā, tur vienmēr ir rakstīts, ka mēs neuzņemamies nekādu atbildību par neko. Mēs, tā teikt, esam atbrīvoti no atbildības.
Tomēr šeit man jāatzīmē, ka, ja viņi ir piegādājuši kaut ko pilnīgi atšķirīgu no pasūtītā un ja tas nemaz neietilpst ārkārtas
atļaujas darbības jomā, tad viņi ir atbildīgi gan saskaņā ar civiltiesībām, gan, protams, saskaņā ar krimināltiesībām.
Tātad visiem ir jābūt bez jebkādas imunitātes, vai ne?
Jā, nu, pēc tam gan. Bet tas, ko jūs teicāt, man būtībā arī skaidri parādīja, kāpēc ir cilvēku
grupas, kas saslimst, un citas, kas nesaslimst.
Tad tas vienkārši ir tāpēc, ka viņiem bija nelaime.
Piemēram, attiecībā uz iepakojuma, proti, lipīdu nanodaļiņu, uzglabāšanu, kā arī
attiecībā uz vielas piesārņojumu ar baktēriju DNS.
Bet pārējie vienkārši bija paveicies.
Rulete. Krievu rulete.
Krievu rulete, jā. Tā tas ir.
Un es uzskatu, ka tagad ir jāpieprasa kriminālvajāšana pret visiem, kas apzināti bijuši iesaistīti. Tā arī ir jādara.
Sākot no ražotājiem līdz organizējošajām institūcijām politikā, zinātnes apvienībās un
popularizētāju vidū, kā arī plašsaziņas līdzekļos.
Un es domāju, ka, ja kādam tagad būtu kaut mazliet prāta, es pagrieztos un teiktu:
„Ak, Dievs, to es toreiz patiešām nezināju.”
Un tas patiešām darboties arī šodien. Jo tas, ko es jums tikko stāstīju, nebija zināms.
Visi viņi ir kļuvuši pazīstami pēdējo divu gadu laikā.
Un tas nav vispārēji zināms, jo neviens to patiešām nav izklāstījis. Bet tagad viss ir aprakstīts grāmatā.
Un tagad neviens nedrīkst teikt, ka tas nebija zināms vai ka es par to nezināju.
Bet, ja jūs sakāt, ka tas nebija zināms, tas var attiekties tikai uz plašo sabiedrību, varbūt arī uz tiesu
iestādēm, bet ne uz ražotājiem un ne uz tiem, kuri to laida apgrozībā vai izsniedza ārkārtas atļauju.
Šos gadījumus nevar ignorēt, mums par to nebija zināms.
Nē. Pareizi. Viņiem tas vai nu bija apzināti zināms, vai arī viņiem tas būtu bijis jāzina, un tomēr viņi to laida apgrozībā.
Un kad viņi vēlāk redzēja, kādas sekas tas izraisīja, viņi to neatsauca, bet turpināja to laist tirgū.
Jā. Tāpēc tas joprojām ir noziegums.
Un tagad ir jāievieš arī moratorijs attiecībā uz visām mRNA vakcīnām veseliem cilvēkiem. Tas arī ir nepieciešams.
Tas, ko esmu teicis jau divus gadus, ir labi zināms — par nanodaļiņu toksicitāti un par DNS piesārņojumu, kas tajās bija.
Vai šodien valdība vai pircējs nevar atcelt pēdējo divu vai trīs gadu pirkuma līgumus?
Tas, protams, ir pavisam cits jautājums, kas nav saistīts ne ar kriminālatbildību, ne ar jautājumu, cik lielā mērā
nākotnē šīs mRNA vielas vispār vēl tiks „ievadītas” (pēdiņās).
Es uzskatu, ka, ja netika piegādāts tas, kas tika pasūtīts, tad tas vispār neietilpst pirkuma līguma darbības jomā.
Tātad tas nozīmē, ka, ja pasūtīja paraugu, kuru bija redzējis un pārbaudījis, un, kā jūs teicāt, paraugu, kuru bija
pārbaudījis un kuram pēc tam tika piešķirta ārkārtas atļauja, tas bija savienojums bez baktēriju DNS.
Šī viela, tā teikt, ir sertificēta. Šī viela ir nopirkta.
Un tagad ir piegādāts kaut kas pilnīgi jauns.
Un kā jurists man ir jāuzdod jautājums: vai tas vispār vēl ir šā līguma priekšmets, vai arī tas ir nepienācīgs izpildījums?
Es teiktu, ka tas nav līguma priekšmets, jo viņi līgumu vispār nav izpildījuši.
Un tāpēc to ne tikai jāatceļ, proti, maksājumu… Nauda atpakaļ. Lūdzu, naudu atpakaļ, tieši tā. Jā.
Kā mēs pie tā nonākam?
Jo iedomājieties – BioNTech rīcībā ir 15 miljardi. Tas ir zināms.
Jums nebūtu grūti tagad atmaksāt pāris miljardus – trīs, četrus vai piecus miljardus.
Un tad varētu izveidot palīdzības fondu vakcinācijas upuriem. O, jā. Un ļoti vienkārši izmaksāt kompensācijas.
Un tam nav nepieciešams vērsties pie kādas tiesas – to var izdarīt ātri un vienkārši.
Man jāsaka, ka Taizeme bija pirmā valsts, kas izmaksāja šo kompensāciju. Tas notika 2022. gadā.
Miljonu, pat desmitiem miljonu apmērā. Un tas joprojām atmaksājas arī šodien.
Un es zinu, kā to darīja taizemieši. Tas bija lieliski.
Es baidos, ka Vācijā vienkārši pārāk daudzi no tā ir guvuši labumu, pārāk daudzi tajā ir piedalījušies.
Man jāatzīst, ka mums ir tīkls, kas sastāv no līdzdalībniekiem, no līdzdarītājiem, no cilvēkiem, kuri vienkārši
stāvēja malā un, pretēji saviem pienākumiem, neko nedarīja.
Tas būs ļoti, ļoti grūti.
Tāpēc mums līdz šim vēl nav veikta nekāda analīze par visiem šiem koronavīrusa ierobežojumiem un vakcinācijas periodu.
Tāpēc es to saku. Ja jūs tagad saprotat, ka jums vajadzētu atgriezties, pagriezties atpakaļ un vairs nepiedalīties,
jo tas, kurš tagad turpina piedalīties, ir daļa no tā.
Jā. Un pret to nav nekādas žēlastības. Tur nav nekādas piedošanas. Vai ne? Pareizi.
Bet ja viņi tagad izmantotu šo iespēju un teiktu: „Mēs patiešām to nezinājām; ja būtu zinājuši, mēs to nebūtu darījuši.”
Bet šis laiks ir pagājis.
Mēs atbalstītu ne tikai pirkuma līgumu anulēšanu, bet arī naudas izmaksāšanu, tās atmaksāšanu. Tas taču ir tik vienkārši viņiem.
Arī parlamenta deputāti. Kāpēc? Es nedomāju, ka lielākā daļa no viņiem kaut ko zināja.
Viņi bija tikai līdzdalībnieki, kas iesaistījās.
Bet ja tagad Bundestāgā un federālajās zemju parlamentos paši deputāti visi pieceltos kājās un teiktu: „Cilvēki,
tas patiešām ir taisnība. Nauda ir jāatdod iedzīvotājiem.”
Jā. Un to izdarīt ir tik vienkārši. Kāpēc gan jums to nedarīt?
Manuprāt, Berlīnes politiskajās aprindās to ir grūti īstenot.
Vai ir kāds veids, kā iedzīvotāji varētu iesniegt šo jautājumu vai šo priekšlikumu Bundestāgā?
Es neredzu, ka Bundestāga frakcijās, kas līdz šim veidojušas valdību — CDU, CSU, SPD vai Zaļajos —,
būtu vērojama ievērojama gatavība risināt šo jautājumu.
Tas nav pagātnes izvērtējums. Mēs gribam atgūt naudu.
Nē, nē. Nu labi. Pagātnes izvērtēšana tiktāl, ka būtu jāatzīst, ka pagātnē ir pieļautas kļūdas.
Neviens nav gatavs. Es patiešām varu teikt,… Neviens nav gatavs atzīt, ka ir pieļautas kļūdas.
Atgādinu, ka pirms diviem mēnešiem es piedalījos Bundestāga izmeklēšanas komisijas sēdē
par koronavīrusa ierobežošanas pasākumiem.
Un blakus man sēdēja mans bijušais priekšnieks Tomass de Maizière, kurš tolaik bija Vācijas iekšlietu
ministrs, un Nensija Fēzere, viena no viņa pēctečēm.
Un abi vienbalsīgi teica: „Patiesībā mēs ļoti labi esam tikuši galā ar šo laiku, ar koronavīrusa
periodu, un patiesībā mēs neesam pieļāvuši nevienu kļūdu.”
Paldies, atzinība un atzinība Vācijas federālajai valdībai.
Un tagad vairs nepaskatīsimies atpakaļ, bet gan uz priekšu.
Un jau tad man bija skaidrs, ka viņi nevēlas atzīt, ka ir pieļautas kļūdas. Viņiem taču vajadzētu to zināt.
Pat akls cilvēks ar spieķi redz, kas tur viss ir nogājis greizi.
Nav pat jābūt izlasījušam viņas jauno grāmatu, lai saprastu, kāda katastrofa tur ir notikusi un ka tā joprojām turpinās.
Man šķiet, ka šīs partijas to nevēlas. Ir jāpanāk, lai tās to darītu. Ir jāizdara spiediens.
Esmu priecīgs, ka partija „AfD” izdara spiedienu uz Bundestāgu. Varu tikai cerēt, ka tas turpinās pieaugt.
Mums ir nepieciešama izmeklēšana. Mums ir nepieciešams pilnīgs apturējums, nevis tikai moratorijs, —
vispārējs apturējums un aizliegums vakcinēt ar šīm lipīdu nanodaļiņām un piesārņoto mRNA vielu.
Manuprāt, sākumā būtu jādara šādi: mums faktiski būtu nepieciešama tāda juridiska darba grupa, kas
visu to izstrādātu arī no juridiskā viedokļa un vajadzības gadījumā iesniegtu arī kriminālsūdzības.
Jo tas, par ko mēs šodien šeit runājām, profesore Bhakdi, taču nav nekādi sīki pārkāpumi.
Tie ir smagi un ļoti smagi noziegumi. Tāpēc jūs ne bez pamata esat izmantojis terminu „noziegums”.
Un noziegums vienmēr ir saistīts ar nodomu.
Un attiecībā uz īpašiem noziegumiem, piemēram – tas šeit arī jāpatur prātā – slepkavību, kurā runa ir arī par
cilvēku nogalināšanu, rodas jautājums par nolūku un motīviem.
Vai šeit bija runa tikai par alkatību, peļņas kāri? Vai arī bija vēl citi motīvi, kas ietekmēja to, ka šīs vielas, pretēji
labākajai pārliecībai, tika „ievadītas“ (pievienots pēdiņās)?
Prof. Bhakdi, es ne tikai ceru, bet esmu pārliecināts, ka mums izdosies izskatīt šo
jautājumu un arī apturēt šo neprātīgo vakcinēšanu.
Bet mums, visticamāk, vēl ir vajadzīgs nedaudz laika.
Spiediens nedrīkst samazināties. Tas nedrīkst samazināties. Un mums ir jāizglīto sabiedrība.
Cilvēkus ir jāpamodina, jo vienkārši vēl pārāk daudzi cilvēki notic šiem plaši izplatītajiem lozungiem.
Esot jāturpina vakcinēties ar papilddevām. Nesen atkal redzēju tādu reklāmu.
Tātad ir nepieciešams izglītot, izglītot un vēlreiz izglītot.
Jā, bet tas ne tikai jāizskaidro, tas ir jāaizliedz. Jā, protams.
Šī vakcinēšana, vakcinēšana, vakcinēšana — tā ir jāaizliedz. Par to ir jāparedz sods.
Cilvēki mirst kā mušas. Patiešām. Viņi tik ļoti saslimst.
Es biju pieminējis tik daudz lietu. Esmu pilnīgi izmisumā. Arī cietušie.
Pārāk daudzi tagad mirst. Tas nedrīkst būt. Un kas viņiem palīdz? Kas viņiem palīdz?
Mēs cīnāmies. Mēs cīnāmies par to, lai šīs piesārņotās vakcīnas, šīs mRNA-lipīdu nanodaļiņas tiktu aizliegtas un lai ar tām vairs
netiktu veikta vakcinācija. Mēs iestājamies par aizliegumu.
Un mums ir jānodrošina, lai cietušajiem tiktu izmaksāta kompensācija. Viņiem ir jānodrošina aizsardzība.
Viņiem ir jāsniedz palīdzība. Arī šajā jautājumā es piekrītu jums.
Peļņa, ko šie uzņēmumi pēdējos gados guvuši no nodokļu maksātāju naudas, ir jānovirza cietušo aizsardzībai.
Maaßen kungs, paldies par jūsu laiku. Ar lielāko prieku. Mēs turpināsim cīnīties…