«Og som vi innledningsvis sa fra et juridisk synspunkt, er det selvfølgelig nødvendig at det før slike lipid-nanopartikler
slippes ut på markedet må være fastslått at stoffet er ufarlig.»
Og det ble ikke gjort. Det var første trinn frem til 2024.
Det var altså i det minste grov uaktsomhet.
«Fra og med 2024, når det på grunnlag av vitenskapelige funn står fast at de er farlige og giftige, er det til syvende
og sist ikke lenger snakk om uaktsomhet, men man må si at det i det minste er snakk om betinget forsett, …»
Se et sammendrag av intervjuet nå: Prof. dr. Bhakdi: «Den største organiserte forbrytelsen mot menneskeheten» (hele
intervjuet: https://www.youtube.com/watch?v=jhJrO8nVKks )
Mine damer og herrer, i dag skal jeg ha et samtale med professor Sucharit Bhakdi.
Alle i Tyskland kjenner ham, og de som ikke kjenner ham, vil bli kjent med ham i dag.
I dag ønsket vi å snakke sammen om hans nye bok og også om implikasjonene denne boken har.
Tittelen er «mRNA-vaksiner: Den største organiserte forbrytelsen mot menneskeheten og de nye bevisene».
Og da tenkte jeg: La oss, fra jurist til lege, snakke litt om hva de nye bevisene er, hva de nye funnene er, hvorfor dette skal
anses som en forbrytelse, og hva man da må gjøre juridisk sett som strafferettsjurist, som aktor og
som rettsvesen for å oppklare disse forbrytelsene.
Hvorfor er det den største forbrytelsen mot menneskeheten?
Årsakene er forklart i denne boken, og det på en måte som gjør at alle kan forstå dem.
Og på bakgrunn av fremleggelsen av dette bevismaterialet har jeg selv fått noen svært
presserende spørsmål som jeg ønsker å stille en jurist.
Og du er selvfølgelig den personen i Tyskland som nok best kan svare på spørsmålene mine.
Første spørsmål:
Er det ikke generelt forbudt å injisere et stoff med kjent livstruende giftvirkning i kroppen til friske mennesker,
uansett om det er for å beskytte seg selv eller andre?
Spørsmålet må selvfølgelig i utgangspunktet besvares med ja.
En giftig substans må altså ikke injiseres i kroppen til en frisk person.
Selv om den friske insisterer på det, ville det til slutt føre til en bevisst uetisk selvskading, og til
og med til selvmord, dersom den berørte ønsker det.
Og alle vet jo også at selvmord begått av en tredjepart – selv om det kan finnes unntak – i utgangspunktet er straffbart.
Og det jeg oppfatter her, professor Bhakdi, er at det åpenbart – eller ser du det annerledes? – er snakk om et giftig stoff.
Og her snakker vi om mRNA-vaksinene i forbindelse med koronapandemien.
Et giftig stoff som ble «vaksinert» – selv om man vel må sette «vaksinert» i anførselstegn – ble
injisert, og folk ble forledet til å tro noe helt feil.
I alle fall når det gjelder bakgrunnen for dette stoffet.
Ja, det er det det handler om. Men før jeg utdyper det, vil jeg gjerne stille det andre spørsmålet.
Har ikke tilsynsmyndighetene et statlig mandat – og dermed et mandat fra folket – om å
forhindre at dette skjer gjennom egnede kontroller?
Det er selvsagt myndighetenes oppgave, særlig innen legemiddelområdet, å kontrollere markedsføringen av stoffer.
Vi har strenge reguleringer i Tyskland, i Europa – man kan nesten si over hele verden – som fastslår at stoffer kun
må gjøres tilgjengelige for forbrukerne dersom myndighetene har fastslått at stoffet er ufarlig.
To spørsmål, så setter jeg i gang.
For det tredje: Hvis myndighetene unnlater å gjøre dette, og det oppstår alvorlige skader blant befolkningen,
er ikke det et grovt, straffbart brudd på tilsynsplikten?
Saken er at myndighetene, som jeg sa, er forpliktet til å regulere markedsføringen av stoffer i henhold til
legemiddellovgivningen eller andre rettslige virkemidler, og å forhindre at giftige stoffer blir brakt på markedet.
Hvis de unnlater å kontrollere dette, men myndighetene likevel bevisst og frivillig bidrar til å bringe dette stoffet ut på
markedet – det vil si at myndighetene tillater det – er dette selvsagt en handling som kan klandres, og det må
naturligvis også få konsekvenser for de berørte tjenestemennene.
For det fjerde: Har ikke produsentene en lovpålagt plikt til å informere om og trekke tilbake et produkt dersom det
blir kjent at det foreligger en slik fare i produktene deres?
Dette gjelder egentlig alle produkter som bringes på markedet.
De husker sikkert de mange tilbakekallingsaksjonene i supermarkeder når gamle matvarer eller matvarer som
ikke er produsert på en hygienisk måte blir sluppet ut på markedet, og man i ettertid sier at dette er et brudd.
Når man i ettertid oppdager at dette har skjedd, blir alle stoffene, matvarene og produktene trukket tilbake.
Dette gjelder i enda større grad for legemiddellovgivningen.
Det er klart at hvis et stoff er farlig og man har konstatert dette i ettertid, må stoffet trekkes tilbake fra markedet.
Vi så det i Contergan-saken på begynnelsen av 60-tallet, og det skjer stadig vekk også i andre saker.
Er det ikke et brudd på Nürnberg-kodeksen når man administrerer stoffer med ukjent virkning
og sikkerhet, og uten å informere pasienten?
Absolutt. Nürnberg-kodeksen har jo nettopp til hensikt å forhindre nettopp det.
Nürnberg-kodeksen ble jo utarbeidet på bakgrunn av nazistenes menneskeeksperimenter på 1940-tallet.
Leger må aldri behandle mennesker som forsøkspersoner eller som gjenstander for medisinsk forskning. Nettopp dette bør utelukkes.
Nå skal jeg gå over til fakta. Og her er det ikke snakk om mistanke, men om fakta.
Disse vaksinene er jo alle pakket inn, ikke sant?
Disse mRNA-vaksinene er pakket, og pakkingen foregår …
… i Fetten, ikke sant?
I fettstoffer. Disse fettstoffene har aldri vært godkjent for bruk hos friske mennesker. Aldri.
Innenfor rammen av det som kalles «nødgodkjenning» i USA er det tillatt å bruke stoffer som ikke er
testet, altså så å si på eksperimentelt grunnlag.
Og i stor grad antas det i Europa og spesielt i Tyskland at betinget godkjenning er det samme som nødgodkjenning i USA.
Men jeg vil understreke at dette ikke stemmer med virkeligheten.
For det finnes ingen regel, ingen lov, egentlig ingen mulighet for at et stoff skal
kunne brukes når det er kjent at det er farlig.
Derfor var spørsmålet mitt til deg: Hvis det er kjent at noe er giftig, bør det da ikke brukes?
Vel, når det gjelder disse fettstoffene, disse nanolipidpartiklene, var det ikke kjent på det
tidspunktet da godkjenningen ble gitt – det var i 2020 – at selve innpakningen er svært giftig.
For denne oppdagelsen ble gjort i 2024.
I 2024 ble det oppdaget at dette stoffet har en egenskap som stammer fra bakterier ved blodforgiftning.
Og dette stoffet stimulerer immunforsvaret slik at det oppstår betennelser overalt.
I prinsippet er det som et stjerneskudd. Det setter i gang stjerneskuddene i immunforsvaret.
Det er ikke antistoffene – hva det er, spiller ingen rolle.
Men nettopp derfor må disse bakteriegiftene, endotoksiner, under ingen omstendigheter forekomme i noen
form for injiserbart legemiddel. Det er strengt forbudt.
Og så ble det oppdaget for to år siden at nettopp disse kunstige fettstoffene har den samme egenskapen.
Dette er publisert. Og vi har også sitert dette i boken vår, med angivelse av kilden.
Alle kan lese om det. Denne oppdagelsen har blitt bekreftet gang på gang.
Det har aldri blitt motsagt eller trukket tilbake. Og publikasjonen er å finne i faglitteraturen.
Likevel har myndighetene ikke reagert.
Likevel har selskapet ikke reagert. Selskapet burde nemlig egentlig ha kunngjort dette umiddelbart.
Og vi trenger ingen videre diskusjon, for det er et faktum.
Før 2024 visste man ingenting om toksisiteten til disse nanopartiklene, disse lipid-nanopartiklene. Helt riktig.
Det var ikke kjent på det tidspunktet. Men man visste at de ikke var fullstendig undersøkt. Man kjente ikke til konsekvensene.
Og som vi innledningsvis påpekte fra et juridisk synspunkt, er det selvfølgelig nødvendig at det før slike lipid-nanopartikler
bringes i omsetning, må være fastslått at stoffet er ufarlig.
Og det ble ikke gjort. Det var første trinn frem til 2024.
Det var altså i det minste grov uaktsomhet.
Fra og med 2024, når det på grunnlag av vitenskapelige funn er fastslått at de er farlige, giftige, er det til syvende og sist
ikke lenger uaktsomt, men man må si at det i det minste er en betinget forsettlig handling å bringe disse lipid-nanopartiklene
på markedet som såkalte «vaksineinnpakninger».
Det betyr altså at enhver bivirkning som oppstår, eller enhver virkning – toksisk virkning – til syvende og sist skyldes
disse menneskene som tillater at disse partiklene produseres og bringes ut på markedet, uten at de trekkes tilbake.
Disse partiklene har den egenskapen at de ikke kjenner noen grenser.
De spres fra blodomløpet til alle organer, også hjernen.
Og hjernen er full av slike stjerneskudd som tennes.
Og derfor oppstår det umiddelbart gnister i hjernen, som forårsaker skader.
Og betennelse i hjernen kalles encefalitt.
Og enhver form for encefalitt er livstruende og kan føre til alle mulige skader som djevelen kan tenke seg.
Professor Bhakdi, kan du forklare hvorfor dette skjer hos noen personer, men ikke hos mange andre?
Så disse stoffene er åpenbart spesielt giftige for noen mennesker, mens de ikke er det for andre. Hvordan kan det ha seg?
Ja, det kan være så mange grunner til dette.
Når det gjelder giftigheten til disse lipid-nanopartiklene, er de like giftige for alle. Men de må først komme seg dit.
Og det er et problem for disse lipid-nanopartiklene, akkurat som for alle vaksiner.
For hvis vaksinen ikke har blitt oppbevart riktig, hvis den ikke har blitt håndtert riktig eller har stått for
lenge, så går også disse lipid-nanopartiklene i stykker.
Og så når de ikke frem til hjernen. Det er nesten banalt.
Vel, jeg skal si det fra et lekmannsperspektiv – jeg er verken toksikolog eller lege – men jeg forestiller
meg i alle fall følgende: Hvis man gir en person arsen, vil vedkommende i tvilstilfeller dø.
Uansett om man er mann eller kvinne, 90 år eller 2 år.
Når det gjelder lipid-nanopartiklene – slik jeg nå forstår det – er det slik at disse lipid-nanopartiklene i utgangspunktet
kan forårsake svært alvorlige bivirkninger hos alle mennesker.
Men det kommer da an på, for eksempel hvordan stoffet oppbevares og hvordan det deretter injiseres.
Hos den ene kan dette føre til encefalitt, altså hjernehinnebetennelse.
Ikke hjernehinnebetennelse, men hjernebetennelse.
Å, så det kan føre til hjernebetennelse. Og den andre slipper jo lett unna.
Ja, helt riktig.
Det er en slags giftig russisk rulett.
Ja, akkurat, helt riktig. Slik skrev også Helmut Sterz.
Og ingen kan forutsi det.
Det er morsomt – det fantes en thailandsk studie der kollegene mine i Thailand gjennomførte en statistisk undersøkelse.
Nærmere bestemt i hvilke byer det ble registrert flest bivirkninger.
Og så var det helt forskjellige kurver.
De som var veldig bratte, det vil si at jo flere vaksiner som ble gitt, desto brattere ble kurvene, slik at bivirkningsraten i noen
byer lå på rundt 10 %, ja, av alle bivirkningene samlet sett.
Og så nesten ingenting hos andre.
Og så viste det seg at byene der vaksinasjonssentrene hadde flest bivirkninger av alle storbyene – Bangkok,
ja – selvfølgelig var det der de hadde gode kjøleskap.
Og det var på landsbygda, på de små sykehusene, at bivirkningene var minst.
Ja, i tropene. Det er alt jeg trenger å si.
Det vil si at det noen ganger også kan være en fordel at helsetjenestene ikke er like førsteklasses som i hovedstaden.
Ja, selvfølgelig. Det er, gudskjelov, slik at folk på landsbygda har klart seg mye bedre.
Vi ser allerede at disse lipid-nanopartiklene i seg selv er en grunn til å ta affære.
Og man må jo tenke seg at disse lipid-nanopartiklene ikke kjenner noen grenser. De
passerer også gjennom morkaken. Fra mor til barn.
Og det er noe den tyske gruppen nå har konstatert.
Det er også publisert. Det er publisert at disse lipid-nanopartiklene passerer gjennom placentabarrieren.
Og at de fremmede genene da finnes i barnet. I livmoren. Det er forferdelig.
Det er virkelig forferdelig.
Akkurat nå tenker jeg bare på boka som herr Sterz skrev for en stund siden om vaksinemafiaen.
Der han, tror jeg, også tok opp at denne placentabarrieren mellom mor og barn kan gjennomtrenges.
Og det har åpenbart heller ikke vært gjennomført noen tester i forkant av nødgodkjenningen av denne, i
anførselstegn, «vaksinen» mot koronaviruset, mRNA-vaksinen.
Det vil si at man har gitt noen noe uten å vite på det tidspunktet hvilke konsekvenser det ville få. Eller visste man det?
Nei. Det har vært tidligere forsøk utført av andre grupper som har vist dette.
Men det ble ikke nevnt. Og det ble ikke grundig testet.
Det var faktisk denne boken av Helmut Sterz som inspirerte meg til å gi ut denne siste boken.
Fordi i denne siste boken, som Helmut og jeg har gitt ut sammen – vi er jo redaktører, ikke
forfattere – setter vi sammen alle mosaikkbitene.
Og ut av dette oppstår det så et helhetsbilde som alle kan forstå.
Med alle bevisene på hvorfor tiden nå er inne for at juristene skal ta over.
Og hvorfor befolkningen nå er i stand til å få dette til å gå i den retningen.
La meg bare følge opp dette litt til. Spørsmålet var viktig for meg.
Visste man, da vaksinen fikk nødgodkjenning, om de mulige konsekvensene for barna,
det vil si for de ufødte, visste man det?
Eller sa man: «Bare lukk øynene og kjør på – vi vet ikke, det ordner seg nok»? Eller var de egentlig likegyldige til slutt?
Burde man i alle fall ha visst det? Eller visste man det?
Absolutt. Og, herr Maaßen, nå må De holde fast.
Nå har vi gått gjennom lipid-nanopartiklene.
Men vi vet at selve denne vaksinen, mRNA-et, som jo ble fremstilt – da fremstillingsprosessen skulle legges
frem for vurdering og godkjenning, ble det lagt frem en prosess som var relativt ryddig.
Vi trenger ikke å diskutere hvorfor det var riktig akkurat nå.
Men det var rent. Og produktet, som var fremstilt etter denne rene prosessen, ble også brukt i den første
store kliniske studien. Det var bare én. Det var i midten av 2020. Med 20 000 forsøkspersoner.
Og denne vaksinen har blitt relativt godt tolerert. Relativt. Ikke veldig godt, men relativt.
Og saken er jo blitt innvilget. Godkjent. Godkjent.
Men da fru von der Leyen kjøpte disse vaksinedosene til hele Europa og Biontech fikk oppdraget fra henne – kjøpet ble
gjennomført før produktet i det hele tatt var klart – klarte de ikke å produsere produktet i henhold til
den korrekte prosedyren, fordi det var for dyrt for dem.
Da ville det ha blitt et tap, ikke en gevinst. Og derfor endret de prosedyren.
Og de endret fremgangsmåten for produksjonen av de første milliardene dosene, som deretter ble gitt fra og med desember.
Denne endrede fremgangsmåten har aldri blitt formelt godkjent.
Siden de heller ikke har fremlagt noen detaljer om hva det inneholdt, hva som var endret og hvordan
produktet så ut, har de ikke fremlagt noe i det hele tatt.
Betyr det da at det midlertidig godkjente produktet var et annet enn det som til slutt ble administrert? Ja.
Det betyr altså at nødgodkjenningen egentlig ikke gjelder det produktet som senere ble solgt,
fordi det ble produsert under andre rammebetingelser.
Ja, det er akkurat slik. Det avgjørende trinnet for å kunne produsere dette billig er at de har brukt bakteriekromosomer.
De har brukt disse bakteriekromosomene som mal.
Ikke kunstige gener, men faktisk ekte gener. Og nemlig fra bakterier.
Og så støtte de på et problem som ikke lot seg løse, og som heller ikke lar seg løse, ikke engang i dag.
Nemlig, når man tar disse gigantiske kromosomene, de er enorme sammenlignet med de kunstige genene de trengte
for den kliniske… …godkjenningen. For godkjenningen, ja.
Da er det umulig å fjerne disse fragmentene av bakteriekromosomer fullstendig.
Det er rett og slett ikke mulig. Det finnes ingen måte å gjøre det på.
Eller så blir det så dyrt at det igjen vil føre til tap.
Så. Og det har de heller ikke gjort. Og derfor har man funnet disse restene av bakteriekromosomene. Og det har
man alltid gjort. Alle som har sett etter, har funnet dem.
Og det første funnet kom jo for tre år siden. Det må man tenke over. For tre år siden, herr Maaßen.
Av en av vår tids fremste molekylærbiologer: Kevin McKinnon.
Det var en prosjektleder i Human Genome Project.
Dette er mannen som var medansvarlig for å kartlegge hele det menneskelige genomet.
Så hvis det er noen som vet hvordan man bestemmer DNA og hvordan man sekvenserer DNA, så er det Kevin.
Og han fant det. Han sa det også.
Men myndighetene, ja, Paul-Ehrlich-instituttet, så bort. EMA så bort. Å, det går nok bra.
Er det ikke akkurat som når staten inngår en avtale, la oss si, med en entreprenør, som skal bygge en motorvei med motorveibroer?
Og i kontrakten er det nøyaktig fastsatt hva som skal ytes.
Og så sier entreprenøren til seg selv etterpå: «Vel, dette er altfor dyrt for meg, jeg tjener for lite på
det, så da tar jeg heller den dårlige betongen.» Ja, for da kan jeg spare skikkelig mye penger.
Og så blir veien og broen bygget med dårlig betong, og broen raser sammen.
Vel, da ville det jo være oppdragsgiverens, altså statens, ansvar å gjennomføre en kontroll for å sikre at broen
ikke styrter sammen, for å sjekke om betongen oppfyller kravene eller ikke. Kan man se det slik?
Ja, selvfølgelig. Akkurat slik. Og det er nettopp det Paul-Ehrlich-instituttet er til for.
Og den vrir seg unna og vil ikke ha noe med det å gjøre.
EMA hadde ansvaret for dette. Det kan da ikke stemme.
Paul-Ehrlich-Institutet har ansvaret for det tyske folket.
Altså, når jeg hører dette, tenker jeg: Hvor er vi egentlig? Er vi i Tyskland? Hvor er vi?
For de sa jo: «Litt bakteriekromosom-DNA – hva skal det egentlig gjøre?»
Ja. Det var til og med eksperter – mine kolleger blant ekspertene – som sa: «Folkens, ikke bli opprørt nå. Dere spiser så mye
bakteriekromosom-DNA hver dag i maten. Og det gjør jo ingenting.»
I maten. Men det gjør jo en forskjell om man tar det opp i magen, eller om det sprøytes direkte inn i blodet, ikke sant?
Ja, sir, selvfølgelig. Og man trenger ikke engang å injisere det direkte i blodet. Man injiserer det i musklene.
I musklene, ja.
Det havner alltid i blodet.
Og via blodomløpet når det alle organene. Jeg mener, det har vi jo allerede vært inne på. Sånn, nå.
Og jeg sa til Helmut, det var i desember: «Hvis man bare kan få satt lokket på gryten ved at noen viser og beviser at
dette stoffet, disse bakteriekromosomene, er giftige og dødelige, så skal vi skrive en bok eller gi ut en bok.»
Og det var det som skjedde. Og det er derfor denne boka er ute nå, herr Maaßen.
For alle kan lese der hva som skjedde.
For det første er det påvist at disse kromosomstykkene – deler, svært korte sekvenser – kan bygges
inn i menneskelige kromosomer og forårsake kreft.
Denne oppdagelsen ble gjort hos en kvinne med aggressiv blærekreft.
Og i blærekreftkromosomet har de funnet innebygde spike-sekvenser.
Et øyeblikk, kan jeg spørre om noe til? Jeg vet ikke om jeg forstår det riktig.
Skal vi snakke om disse lipid-nanopartiklene nå? Nei.
Altså emballasjen – det var det eneste de fant ut, at lipid-nanopartiklene utgjør en fare. Ja.
Det andre er nå denne forurensningen av mRNA med bakteriell DNA.
Som oppstod på grunn av… … masseproduksjonen, som ikke var sertifisert. Ja.
Og det tredje er jo egentlig spørsmålet om i hvilken grad mod-RNA, altså mRNA, i hvilken grad
det i seg selv – altså selve vaksinen – er giftig.
Er det slik at vi i grunnen må skille mellom tre nivåer?
Jeg vil imidlertid gjerne rette oppmerksomheten til tilhørerne mot det faktum at DNA, nærmere bestemt
bakteriell DNA, er livsfarlig og kan forårsake kreft.
Innføringen av denne sekvensen i menneskets DNA har forårsaket kreft.
Dette står skrevet i denne oppgaven, det er dokumentert, og det er helt klart.
Det må jo føre til at man umiddelbart forbyr videre bruk av disse injeksjonene.
Så, professor Bhakdi, her ser jeg altså to nye holdepunkter.
Så det første spørsmålet var jo: Er mod-mRNA i seg selv giftig?
Og jeg tror man i utgangspunktet også kan si det, ut fra erfaringene fra de siste fem eller seks årene.
Det andre du nevnte i dag – eller det første punktet du fremhevet i dag – var at disse lipidnanopartiklene er giftige, fordi de
også passerer blod-hjerne-barrieren og blod-placenta-barrieren, og til slutt også kan være svært farlige
for det ufødte barnet og føre til hjernebetennelse.
Og da sa De også at det avhenger av oppbevaringsforholdene eller andre omstendigheter om
virulensen er større eller mindre, altså toksisiteten.
Og det tredje, og det er, tror jeg, nå det virkelig avgjørende budskapet, er jo at de store legemiddelfirmaene har solgt et
produkt til statene som ikke samsvarer med det som ble kjøpt, altså det som står i kontrakten og som er
godkjent av myndighetene, men som i grunnen på en billig måte er forurenset med bakteriell DNA.
Og dette bakterielle DNA-et har hatt utrolige konsekvenser, nemlig at det også ble innlemmet i det menneskelige DNA-et og
førte til alvorlige og svært alvorlige sykdommer, som De nettopp nevnte: turbolblærekreft i ett
tilfelle og mange, mange andre tilfeller også.
Og da kommer jeg også til å tenke på, professor Bhakdi, at legemiddelfirmaene jo alltid har sagt: «Vi
har jo inngått avtaler, så vi er utenfor ansvar.»
Ja, det står alltid der at vi ikke påtar oss noe ansvar for noe som helst. Vi er så å si blitt fritatt for ansvar.
Men her må jeg si at hvis de har levert noe helt annet enn det som ble bestilt, og hvis dette heller ikke
faller inn under nødgodkjenningen, så er de ansvarlige – både etter sivilretten og straffeloven.
Det må jo være slik at immuniteten til alle er opphevet, ikke sant?
Ja, altså etter det, ja. Men det du sa, gjorde det egentlig også klart for meg hvorfor det finnes grupper
av mennesker som blir syke, og andre som ikke blir det.
Da skyldes det ganske enkelt at de hadde hatt uflaks.
For eksempel når det gjelder oppbevaring av emballasjen, altså lipidnanopartiklene, eller også når det
gjaldt forurensning av stoffet med bakteriell DNA.
Og de andre hadde rett og slett vært heldige.
Roulette. Russisk roulette.
Russisk rulett, ja. Slik er det.
Og jeg mener at det nå er på sin plass å kreve straffeforfølgelse av alle som bevisst har vært involvert. Slik må det være.
Fra produsentene til de organiserende instansene innen politikken, i forskningsmiljøene og blant forkjemperne, samt i media.
Og jeg mener, hvis noen har litt forstand, ville jeg snudd meg og sagt: «Herregud, det visste jeg virkelig ikke den gangen.»
Og det ville faktisk fungere også i dag. For det jeg nettopp har fortalt dere, var ikke kjent.
De har alle blitt kjent de siste to årene.
Og det er ikke allment kjent, fordi ingen egentlig har redegjort for det. Men nå står alt i boka.
Og nå må ingen si at det ikke var kjent, eller at jeg ikke var kjent med det.
Men når De sier at det ikke var kjent, kan det bare gjelde for allmennheten, kanskje også for rettsvesenet, men
ikke for produsentene og ikke for dem som har brakt det i omløp eller som har gitt en nødgodkjenning.
Det kan man ikke se gjennom fingrene med; det var vi ikke klar over.
Nei. Riktig. Enten var de bevisst klar over det, eller så burde de ha visst det, men likevel satte de det i omløp.
Og da de senere så hvilke konsekvenser det fikk, trakk de det ikke tilbake, men fortsatte å markedsføre det.
Ja. Derfor er dette en forbrytelse den dag i dag.
Og det må nå også innføres et moratorium på alle mRNA-vaksiner for friske personer. Det må også til.
Det jeg har sagt, og som har vært klart kjent i to år, om nanopartiklenes giftighet og DNA-forurensningen som fantes i dem.
Kan man ikke i dag – kan ikke regjeringen, kan ikke kjøperen – heve kjøpekontraktene fra de siste to og tre årene?
Det er selvfølgelig et helt annet spørsmål, som ligger utenfor straffbarheten og utenfor spørsmålet om i
hvilken grad disse mRNA-stoffene i anførselstegn i det hele tatt vil bli «vaksinert» i fremtiden.
Jeg mener at hvis det ikke ble levert det som ble bestilt, faller dette ikke inn under kjøpekontrakten i det hele tatt.
Det betyr altså at når man har bestilt den prøven man hadde sett, den man hadde undersøkt, og som De sa, den prøven man hadde
undersøkt og som deretter ble sertifisert i en nødssituasjon, fikk en nødgodkjenning – det var et stoff uten bakteriell DNA.
Dette stoffet er så å si blitt sertifisert. Dette stoffet er blitt kjøpt.
Og nå har vi fått levert noe helt nytt.
Og som jurist må jeg stille spørsmålet: Er dette i det hele tatt fortsatt gjenstand for denne
avtalen, eller er det snakk om mangelfull oppfyllelse?
Jeg vil si at dette ikke er omfattet av kontrakten, for de har jo ikke oppfylt kontrakten i det hele tatt.
Og derfor må man ikke bare annullere den, altså ytelsen … Pengene tilbake. Vennligst pengene tilbake, nettopp. Ja.
Hvordan har det blitt slik?
For tenk deg at BioNTech har 15 milliarder på konto. Det er kjent.
Det ville ikke være vanskelig for dere å betale tilbake noen milliarder nå – tre, fire, fem milliarder.
Og så kunne man opprette et hjelpefond for de som har fått skader av vaksinen. Å ja. Og
utbetale erstatning på en veldig enkel måte.
Og det trenger ikke å gå gjennom noen domstoler, men det kan gjøres raskt og enkelt.
Jeg må fortelle Dem at Thailand var det første landet som utbetalte denne erstatningen. Det var i 2022.
I millioner, titalls millioner. Og det betaler seg fortsatt i dag.
Og jeg vet hvordan thailenderne gjorde det. Det var fantastisk.
I Tyskland frykter jeg at altfor mange rett og slett har tjent på dette, og at altfor mange har vært med på det.
Jeg må si at vi har et nettverk av medskyldige, av medskyldige, av folk som bare har stått og sett
på og ikke har gjort noe, til tross for sin plikt.
Det kommer til å bli veldig, veldig vanskelig.
Derfor har vi hittil ikke hatt noen oppsummering av alle disse koronatiltakene og vaksinasjonsperioden.
Det er derfor jeg sier det. Hvis dere nå innser at dere bør vende tilbake, snu dere og ikke lenger være med,
for den som fortsetter å være med nå, er en del av det.
Ja. Og det er ingen nåde for det. Det finnes ingen tilgivelse. Ikke sant? Riktig.
Men hvis de nå griper sjansen og sier: «Vi visste virkelig ikke om det; hadde vi visst det, ville vi ikke ha gjort det heller.»
Men den tiden er forbi.
Vi vil gå inn for at kjøpekontraktene ikke bare blir annullert, men at pengene blir utbetalt,
altså tilbakebetalt. Det er jo så enkelt for dem.
Også parlamentarikerne. Hvorfor? Jeg tror ikke de fleste visste noe som helst om det.
De var bare håndlangerne som gikk med på det.
Men hvis nå parlamentarikerne selv i Forbundsdagen og i delstatsparlamentene reiser seg og sier: «Folkens, det
er virkelig sant. Pengene må tilbake til befolkningen.»
Ja. Og det er så enkelt å gjøre. Hvorfor skal du ikke gjøre det?
Jeg tror det er vanskelig å få dette gjennom i det politiske Berlin.
Finnes det en måte for befolkningen å fremme dette spørsmålet eller dette forslaget i Forbundsdagen?
Jeg ser ikke at det finnes noen nevneverdig vilje til å gjøre opp med fortiden i de fraksjonene i Forbundsdagen som hittil
har dannet regjering, verken i CDU, CSU, SPD eller De Grønne.
Dette er ikke oppgjør. Vi vil ha pengene tilbake.
Nei, nei. Greit. Oppklaring i den forstand at man da må innrømme at det har skjedd feil i fortiden.
Ingen er villig til det. Jeg kan virkelig si at… Ingen er villig til å innrømme at det har blitt begått feil.
Jeg vil minne om at jeg for to måneder siden deltok i forundersøkelseskommisjonen om forbundsdagens koronatiltak.
Og ved siden av meg satt min tidligere sjef Thomas de Maizière, som den gang var forbundsinnenriksminister,
og Nancy Faeser, som var en av hans etterfølgere.
Og begge sa i kor: «Egentlig har vi kommet oss veldig bra gjennom denne tiden, gjennom koronatiden, og
egentlig har vi ikke gjort noen feil i det hele tatt.»
Takk, ros og takk og anerkjennelse til den tyske regjeringen.
Og nå må vi ikke se bakover lenger, men se fremover.
Og allerede da hadde det gått opp for meg at de ikke ville innrømme at det var blitt begått feil. De burde jo vite det.
Selv en blind med stokk kan se alt det som har gått galt.
Man trenger ikke engang å ha lest hennes nye bok for å forstå hvilken katastrofe som har funnet sted, og at den fortsatt pågår.
Mitt inntrykk er at disse partiene ikke ønsker det. Man må få dem til å gjøre det. Man må legge press på dem.
Jeg er glad for at AfD utøver press i Forbundsdagen. Jeg kan bare håpe at dette presset fortsetter å øke.
Vi trenger en grundig gjennomgang. Vi trenger et fullstendig stopp, ikke bare et moratorium, men et
generelt forbud mot vaksinasjon med disse lipid-nanopartiklene og forurenset mRNA-stoff.
Jeg tror det man bør gjøre i første omgang, er at vi egentlig trenger en slags juridisk arbeidsgruppe som kan utarbeide dette
juridisk sett og, om nødvendig, også anmelde saken til politiet.
For det vi har diskutert her i dag, professor Bhakdi, er jo ikke akkurat bagateller.
Dette er alvorlige og svært alvorlige lovbrudd. Derfor har De med rette brukt begrepet «forbrytelse».
Og en forbrytelse innebærer alltid forsett.
Og når det gjelder spesielle forbrytelser som – det må man også ha i bakhodet her – drap, som jo handler om å ta livet
av mennesker, reiser det seg spørsmålet om hensikt og motiv.
Var det bare profittbegjær og grådighet som lå bak? Eller var det også andre motiver som spilte en rolle, slik at disse
stoffene mot bedre vitende ble «injisert» – i anførselstegn?
Prof. Bhakdi, jeg har ikke bare håp, jeg er overbevist om at vi vil få en oppklaring av saken og også få
satt en stopper for denne vanvittige vaksinasjonen.
Men vi trenger nok litt mer tid.
Presset må rett og slett ikke avta. Det må ikke avta. Og vi må informere befolkningen.
Folk må vekkes opp, fordi det rett og slett fortsatt er for mange som lar seg lure av disse mainstream-slagordene.
Man må fortsette å ta boosterdoser. Jeg har nylig sett en slik reklame igjen.
Så det er nødvendig å informere, informere, informere.
Ja, men det må ikke bare opplyses om, det må forbys. Ja, selvfølgelig.
Denne vaksinasjonen, vaksinasjonen, vaksinasjonen – den må forbys. Den må gjøres straffbar.
Folk dør som fluer. Virkelig. De blir så syke.
Jeg hadde tatt opp så mange ting. Jeg er helt fortvilet. Det samme gjelder de skadelidte.
Det er for mange som ligger for døden nå. Dette kan ikke være riktig. Og hvem hjelper dem? Hvem hjelper dem?
Vi kjemper. Vi kjemper for at disse forurensede vaksiner, at disse mRNA-lipid-nanopartiklene, skal forbys,
og at det ikke lenger skal gjennomføres vaksinasjoner med dem. Vi arbeider for et forbud.
Og det vi trenger, er at ofrene må få erstatning. De må beskyttes.
Man må hjelpe dem. Der er jeg også enig med Dem.
Overskuddene som disse selskapene har oppnådd de siste årene, finansiert av
skattepenger, må settes av til beskyttelse av ofrene.
Herr Maaßen, takk for at De tok Dem tid. Gjerne. Vi kjemper videre…