»In kot smo že na začetku pravno poudarili, je seveda nujno, da se pred dajanjem v promet tudi takšnih
lipidnih nanodelcev ugotovi neškodljivost te snovi.«
A tega niso storili. To je bila prva faza do leta 2024.
To je bilo torej vsaj huda malomarnost.
»Od leta 2024, ko bo na podlagi znanstvenih spoznanj ugotovljeno, da so nevarne in strupene, to končno ne bo več malomarnost,
ampak bo treba reči, da gre vsaj za pogojni namen, …«
Oglejte si zdaj izsek iz intervjuja: Prof. dr. Bhakdi: »Največji organizirani zločin proti človeštvu« (celoten
intervju: https://www.youtube.com/watch?v=jhJrO8nVKks )
Spoštovane gospe in gospodje, danes se pogovarjam s profesorjem Sucharitom Bhakdijem.
V Nemčiji ga vsi poznajo, tisti, ki ga še ne poznajo, pa ga bodo spoznali danes.
Danes smo se želeli skupaj pogovoriti o njegovi novi knjigi in tudi o posledicah, ki jih ta knjiga prinaša.
Naslov se glasi: »Cepljenje z mRNA: Največji organizirani zločin proti človeštvu in novi dokazi«.
In takrat sem si rekel: kot pravnik in zdravnik se pogovorimo o tem, kakšni so novi dokazi, kakšna so nova spoznanja, zakaj naj
bi šlo za kaznivo dejanje in kaj je treba nato storiti s pravnega vidika kot strokovnjak za kazensko pravo, kot
tožilec, kot pravosodje, da bi ta kazniva dejanja razjasnili.
Zakaj je to največji zločin proti človeštvu?
Razlogi so v tej knjigi pojasnjeni na način, ki je razumljiv vsakomur.
Na podlagi teh dokazov so se mi porodila tudi najbolj nujna vprašanja, ki bi jih rad zastavil pravniku.
In vi ste seveda oseba v Nemčiji, ki lahko najbolje odgovori na moja vprašanja.
Prvo vprašanje:
Ali ni načeloma prepovedano vbrizgati snov, za katero je znano, da je smrtno strupena, v telesa zdravih ljudi, ne
glede na to, ali gre za samozaščito ali zaščito tretjih oseb?
Na to vprašanje je seveda mogoče na splošno odgovoriti pritrdilno.
Torej, strupene snovi se ne smejo vbrizgati v telo zdravega človeka.
Čeprav bi zdrav človek vztrajal pri tem, bi to na koncu vodilo do namernega neetičnega samopoškodovanja, ki bi
lahko seglo celo do samomora, če bi si to prizadeti želel.
In vsi vedo tudi, da je samomor, ki ga povzroči tretja oseba – čeprav obstajajo izjeme –, načeloma kaznivo dejanje.
In kar tukaj opažam, profesor Bhakdi, je, da gre očitno – ali vi menite drugače? – za strupeno snov.
In tu govorimo o cepivih na osnovi mRNA v povezavi s pandemijo koronavirusa.
Strupena snov, ki je bila vbrizgana – pri čemer je treba besedo »cepljenje« verjetno postaviti v narekovaje
– in ljudem je bilo prikazano nekaj povsem napačnega.
Vsaj kar zadeva ozadje te snovi.
Da, gre za to. A preden to pojasnim, bi rad zastavil drugo vprašanje.
Ali nadzorni organi nimajo državnega, torej od ljudstva izhajajočega naloga, da s
primernimi pregledi preprečijo, da bi se to zgodilo?
Seveda je naloga državnih organov, zlasti na področju zdravil, da nadzorujejo dajanje snovi v promet.
V Nemčiji, Evropi, skoraj bi lahko rekli, da po vsem svetu, veljajo strogi predpisi, ki določajo, da se snovi
lahko dajo na voljo potrošnikom šele takrat, ko država ugotovi, da te snovi ne predstavljajo nevarnosti.
Dve vprašanji, potem pa bom začel.
Tretjič: Če oblasti tega ne storijo in pride do resnih škode med prebivalstvom, ali to
ni huda, kazniva kršitev dolžnosti nadzora?
Stvar je v tem, da so organi, kot sem že povedal, v skladu z zakonodajo o zdravilih ali drugimi pravnimi
instrumenti dolžni urejati dajanje snovi v promet in preprečevati, da bi se strupene snovi pojavile na trgu.
Če tega ne preverijo, vendar pa pristojni organi kljub temu zavestno in namerno dopustijo, da se ta snov da
na trg, je to seveda krivdno dejanje in mora seveda imeti tudi posledice za zadevne uradnike.
Četrtič: Ali proizvajalci nimajo zakonske obveznosti, da ob odkritju takšne nevarnosti v svojih
izdelkih to javno sporočijo in izdelek umaknejo s trga?
To v bistvu velja za vse izdelke, ki se dajejo na trg.
Zagotovo se spominjate številnih akcij odpoklica v supermarketih, ko se na trg dajo zastarela živila ali živila, ki
niso bila proizvedena v skladu s higienskimi standardi, in se naknadno ugotovi, da gre za kršitev.
Če se naknadno ugotovi, da se je to zgodilo, se vse te snovi, živila in izdelki umaknejo s trga.
To še toliko bolj velja za zakonodajo o zdravilih.
Jasno je, da če je neka snov nevarna in se to ugotovi naknadno, jo je treba umakniti s trga.
To smo videli v primeru Contergana v začetku 60. let, v drugih primerih pa se to ponavlja vedno znova.
Ali ni dajanje snovi z neznano učinkovitostjo in varnostjo ter brez predhodnega pouka kršitev Nürnberškega kodeksa?
Seveda. Nürnberški kodeks namreč prav to želi preprečiti.
Nürnberški kodeks je bil namreč pripravljen prav na podlagi poskusov na ljudeh, ki so jih v 40. letih izvajali nacisti.
Zdravniki nikoli ne smejo obravnavati ljudi kot poskusne zajce, kot predmete
medicinskih raziskav. To je treba izrecno izključiti.
No, zdaj pa prehajam na dejstva. In tu ne gre za domneve, temveč za dejstva.
S temi cepivi, ki so vsa zapakirana, kajne?
Ta mRNA-cepljenja so zapakirana, pakiranje pa poteka …
… v Fettenu, kajne?
V maščobah. Te maščobe niso bile nikoli odobrene za uporabo pri zdravih ljudeh. Nikoli.
V okviru tako imenovane nujne odobritve v Ameriki je dovoljena uporaba netestiranih
snovi, torej tako rekoč v eksperimentalne namene.
V Evropi in zlasti v Nemčiji pa v veliki meri velja prepričanje, da je pogojna odobritev enaka nujni odobritvi v Ameriki.
Vendar bi rad poudaril, da to ne ustreza resničnosti.
Saj ni nobenega predpisa, nobenega zakona, pravzaprav nobene možnosti, da bi se snov, za
katero je znano, da je nevarna, smela uporabljati.
Zato sem vam zastavil vprašanje: če je znano, da je nekaj strupeno, se tega ne sme uporabljati?
No, kar zadeva te maščobe, te nano-lipidne delce, v času izdaje dovoljenja, torej leta 2020, še ni bilo
znano, da je prav ta embalaža sama po sebi zelo strupena.
To odkritje se je namreč zgodilo leta 2024.
Leta 2024 so odkrili, da ima ta snov lastnost, ki izvira iz bakterij pri septikemiji.
In ta snov tako spodbuja imunski sistem, da pride do vnetij povsod.
V bistvu je to podobno kot iskrica. To v imunskem sistemu sproži delovanje iskric.
To niso protitelesa – kaj to je, ni pomembno.
Vendar pa zaradi tega ti bakterijski toksini, endotoksini, v nobenem primeru ne smejo biti prisotni v nobenem
zdravilu, ki se daje z injekcijo. To je strogo prepovedano.
In potem so pred dvema letoma odkrili, da imajo prav te umetno proizvedene maščobe enako lastnost.
To je bilo objavljeno. In to smo navedli tudi v naši knjigi, pri čemer smo navedli vir.
Vsakdo si lahko prebere. To odkritje je bilo večkrat potrjeno.
Nikoli ni bilo nobenega nasprotovanja, niti ni bilo preklicano. In ta objava je navedena v strokovni literaturi.
Kljub temu pa oblasti niso ukrepale.
Kljub temu podjetje ni reagiralo. Saj bi moralo to dejansko takoj objaviti.
In o tem ni treba več razpravljati, saj je to dejstvo.
V obdobju pred letom 2024 še ni bilo znanega ničesar o toksičnosti teh nanodelcev, teh lipidnih nanodelcev. Točno tako.
To takrat še ni bilo znano. Vendar pa se je vedelo, da te zadeve še niso bile v celoti raziskane. Posledic se ni poznalo.
In kot smo na začetku poudarili s pravnega vidika, je seveda nujno, da se pred dajanjem v promet tudi
takšnih lipidnih nanodelcev ugotovi neškodljivost te snovi.
A tega niso storili. To je bila prva faza do leta 2024.
To je bilo torej vsaj huda malomarnost.
Od leta 2024, ko bo na podlagi znanstvenih spoznanj jasno, da so nevarni, strupeni, to končno ni več malomarnost, ampak je
treba reči, da gre vsaj za pogojni namen, da se te lipidne nanodelce kot tako imenovane »ovojnice cepiva« dajejo na trg.
To torej pomeni, da je za vsak neželeni učinek, ki se pojavi, ali za vsak učinek, tudi toksičen, na koncu odgovorna
tista skupina ljudi, ki dopušča, da se ti delci proizvajajo in dajejo na trg, namesto da bi jih umaknili.
Ti delci imajo to lastnost, da ne poznajo ovir.
Iz krvnega obtoka se razširijo v vsa organa, tudi v možgane.
In možgani so polni teh iskric, ki se vžgejo.
In prav zato v možganih takoj nastanejo iskre, ki povzročajo poškodbe.
Vnetje možganov pa se imenuje encefalitis.
Vsaka encefalitis je smrtno nevarna in lahko povzroči vse mogoče poškodbe, ki jih lahko povzroči hudič.
Profesor Bhakdi, pojasnite, zakaj se to pri nekaterih osebah pojavi, pri mnogih drugih pa ne?
Torej, te snovi so očitno za nekatere ljudi še posebej strupene, za druge pa sploh ne. Kako je to mogoče?
Da, obstaja veliko razlogov, zakaj je tako.
Kar zadeva strupenost teh lipidnih nanodelcev, so enako strupeni za vse. Le da morajo najprej priti tja.
In to je problem za te lipidne nanodelce, tako kot za vsa cepiva.
Če namreč cepivo ni bilo pravilno shranjeno, če z njim niso ravnali pravilno ali je preveč dolgo stalo
naokoli, se ti lipidni nanodelci tudi poškodujejo.
In potem ne dosežejo možganov. To je skoraj samoumevno.
No, kot laik – nisem niti toksikolog niti zdravnik – si vsaj tako predstavljam: Če
človeku dajo arzen, bo v skrajnem primeru umrl.
Ne glede na to, ali gre za moškega ali žensko, staro 90 let ali 2 leti.
Kar zadeva lipidne nanodelce – če vas zdaj pravilno razumem –, gre za to, da so ti lipidni nanodelci načeloma
sposobni povzročiti najhujše stranske učinke pri vseh ljudeh.
Vendar je to odvisno, na primer, od tega, kako je snov shranjena in kako se nato vbrizga.
Pri nekaterih lahko to povzroči encefalitis, torej vnetje možganskih ovojnic.
Ne meningitis, ampak encefalitis.
Aha, torej povzroči vnetje možganov. Drugi pa se iz tega lepo izvleče.
Da, točno tako.
To je nekakšna strupena ruska ruleta.
Da, točno, popolnoma točno. Tako je zapisal tudi Helmut Sterz.
In tega nihče ne more napovedati.
Zanimivo, obstaja tajska študija, v kateri so moji kolegi na Tajskem izvedli statistično raziskavo.
In sicer, v katerih mestih je bilo zabeleženih največ neželenih učinkov.
In potem so bile še povsem različne krivulje.
Tiste, ki so bile zelo strme, kar pomeni, da so se te krivulje strmo dvigale, kolikor več cepljenj je bilo opravljenih,
tako da je v nekaterih mestih stopnja neželenih učinkov znašala okoli 10 %, da, vseh neželenih učinkov skupaj.
Pri drugih pa skoraj nič.
In potem se je izkazalo, da so bila mesta, v katerih so imela cepljalna mesta največ neželenih učinkov
med vsemi večjimi mesti – Bangkok, ja, seveda so bila tista, kjer imajo dobre hladilnike.
Najmanj neželenih učinkov pa je bilo na podeželju, v majhnih bolnišnicah.
No, ja, v tropih. No, več mi ni treba povedati.
To pomeni, da je včasih lahko celo dobro, če zdravstvena oskrba ni tako vrhunska kot v glavnem mestu.
Da, seveda. Hvala bogu, ljudje na podeželju so to preživeli veliko bolje.
Že to je razlog, da je treba ukrepati – že same te lipidne nanodelce.
In si je treba predstavljati, da ti lipidni nanodelci ne poznajo meja. Prehajajo tudi skozi placento. Od matere na otroka.
In to je nekaj, kar je nemška skupina zdaj ugotovila.
To je bilo tudi objavljeno. Objavljeno je, da ti lipidni nanodelci prehajajo placentno pregrado.
In da so tuji geni potem v otroku. V maternici. To je grozno.
To je res grozno.
Trenutno razmišljam le o knjigi, ki jo je gospod Sterz pred nekaj časa napisal o mafiji cepljenja.
Mislim, da je tam tudi omenil, da je mogoče prečkati to placentno pregrado med materjo in otrokom.
In očitno tudi ni bilo nobenih testov pred izdajo nujne odobritve tega, v narekovajih,
»cepiva« proti koronavirusu, tj. mRNA-cepiva.
To pomeni, da so nekaj vbrizgali in takrat sploh niso vedeli, kakšne posledice bo to imelo. Ali pa so to vendarle vedeli?
Ne. Druge skupine so v predhodnih poskusih to že dokazale.
Ampak o tem ni bilo omenjeno. In ni bilo temeljito preizkušeno.
Prav ta knjiga Helmuta Sterza je bila pravzaprav navdih za izdajo te zadnje knjige.
Ker v tej zadnji knjigi, ki sva jo skupaj izdala s Helmutom – saj sva urednika, ne avtorja –, vsi skupaj sestavljamo mozaik.
Iz tega pa nastane celoten mozaik, ki ga lahko vsakdo razume.
Z vsemi dokazi, zakaj je zdaj prišel čas, da to prevzamejo pravniki.
In zakaj je prebivalstvo zdaj sposobno, da stvari usmeri v to smer.
Naj še enkrat poglobim to temo. To vprašanje mi je bilo res pomembno.
Ali so vedeli, ko je cepivo dobilo izredno odobritev, o možnih posledicah za otroke,
torej za nerojene otroke – ali so to vedeli?
Ali pa so rekli: »Zaprite oči in se prebijte skozi, ne vemo, kako bo, ampak bo že šlo?« Ali pa jim je bilo to na koncu vseeno?
Ali bi to v vsakem primeru morali vedeti? Ali pa so to vedeli?
Seveda. In sicer, gospod Maaßen, zdaj se dobro pripravi.
Temo o lipidnih nanodelcih smo zdaj obravnavali.
Vendar vemo, da je bilo glede samega tega cepiva, tj. mRNA, ki je bila proizvedena, ko je bilo treba predložiti
proizvodni postopek v pregled in odobritev, predložen postopek, ki je bil razmeroma urejen.
Zakaj je bilo to v redu, o tem zdaj ni treba razpravljati.
Ampak postopek je bil čist. In ta izdelek, proizveden po tem čistem postopku, so dejansko uporabili tudi v
prvi veliki klinični študiji. Bila je samo ena. To je bilo sredi leta 2020. Na 20.000 udeležencih.
In to cepljenje je bilo relativno dobro prenašano. Relativno. Ne zelo dobro, ampak relativno.
In postopek je bil vendarle odobren. Odobren. Odobren.
Ko pa je gospa von der Leyen kupila te odmerke cepiva za vso Evropo in je podjetje Biontech od nje prejelo naročilo – nakup je
bil sklenjen še preden je bil izdelek sploh na voljo –, niso mogli izdelka proizvesti v skladu s
pravilnim postopkom, ker je bilo to zanje preveč drago.
V tem primeru bi nastala izguba in ne dobiček. Zato so spremenili postopek.
Poleg tega so spremenili postopek proizvodnje prvih milijard odmerkov, ki so jih nato začeli dajati od decembra naprej.
Ta spremenjeni postopek ni bil nikoli uradno odobren.
Ker niso navedli niti podrobnosti o tem, kaj je bilo v njem, kaj se je spremenilo in kako je
izgledal izdelek, sploh niso predložili ničesar.
Ali to pomeni, da je bil izdelek, ki je bil odobren v sili, drugačen od tistega, ki
je bil na koncu uporabljen za cepljenje? Da.
To torej pomeni, da začasna odobritev pravzaprav sploh ne zajema izdelka, ki je bil nato
prodan, saj je bil ta proizveden pod drugimi pogoji.
Da, točno tako je. Odločilni korak za poceni proizvodnjo je bil, da so uporabili bakterijske kromosome.
Te bakterijske kromosome so uporabili kot matrico.
Ne umetni geni, ampak dejansko pravi geni. In sicer iz bakterij.
In nato so naleteli na problem, ki ga ni bilo mogoče rešiti in ga tudi danes ni mogoče rešiti.
Namreč, če vzamemo te ogromne kromosome, so ti v primerjavi z umetnimi geni, ki so jih
potrebovali za klinično… …odobritev. Za odobritev, da.
V tem primeru je nemogoče te odlomke bakterijskih kromosomov v celoti odstraniti.
To preprosto ni mogoče. Ni nobene možnosti, da bi to storili.
Ali pa bo to postalo tako drago, da bi to spet prineslo izgubo.
Torej. In tega tudi niso storili. In prav zato so bili odkriti ti ostanki bakterijskih
kromosomov. In sicer vedno. Kdor je iskal, jih je našel.
Prvi izvid je bil namreč pred tremi leti. O tem je treba razmisliti. Pred tremi leti, gospod Maaßen.
Od enega največjih sodobnih molekularnih biologov. Kevin McKinnon.
To je bil vodja projekta v okviru projekta človeškega genoma.
To je človek, ki je bil soodgovoren za razvozlavo celotnega človeškega genoma.
No, če kdo ve, kako se določa DNK in kako se DNK sekvencira, potem je to zagotovo Kevin.
In to je odkril. To je tudi povedal.
Ampak oblasti, ja, Inštitut Paula Ehrlicha, so si zatiskale oči. EMA si je zatiskala oči. Ah, to pa ne bo nič hudega.
Ali ni to podobno, kot če država sklene pogodbo, recimo, z gradbenim izvajalcem, ki naj
bi zgradil avtocesto z avtocestnimi mostovi?
V pogodbi je natančno določeno, kaj je treba izpolniti.
In potem si gradbeni podjetnik kasneje reče: »No, to je zame vse preveč drago, dobiček bo premajhen, zato raje vzamem
slab beton.« Ja, ker lahko tako resnično prihranim denar.
In potem se cesta in most zgradita iz slabe betonske mešanice, most pa se nato zruši.
Torej bi bilo vendarle naloga naročnika, države, da izvede nadzor, da se most ne bi zrušil, in preveri, ali ta
beton ustreza zahtevam ali ne. Ali je to pravilna razlaga?
Da, seveda. Točno tako. In prav za to je tu Inštitut Paula Ehrlicha.
In to se izmika in ne želi imeti s tem ničesar opraviti.
Za to je bila pristojna EMA. To pa vendar ne more biti res.
Inštitut Paula Ehrlicha je odgovoren za nemško ljudstvo.
No, mislim, ko to slišim, se sprašujem: kje sploh smo? Smo v Nemčiji? Kje smo?
Saj so rekli: »Nekaj bakterijske kromosomske DNK – kaj naj bi to sploh pomenilo?«
Da. Bili so celo strokovnjaki – moji kolegi strokovnjaki –, ki so rekli: »Ljudje, ne razburjajte se. Vsak dan zaužijete veliko
bakterijske kromosomske DNK s hrano. In to vendar ne škoduje.«
V hrani. Ampak vendarle je razlika, ali se to zaužije v želodcu ali pa se vbrizga neposredno v krvni obtok, kajne?
Da, gospod, seveda. In tega sploh ni treba takoj vbrizgati v krvni obtok. Vbrizga se v mišice.
V mišice, ja.
Vedno pride v krvni obtok.
In prek krvnega obtoka doseže vse organe. Mislim, da smo to že obravnavali. No, zdaj pa.
In Helmutu sem rekel, to je bilo decembra: »Če bi se to le dalo zaključiti tako, da bi nekdo pokazal in dokazal, da
je ta snov, ti bakterijski kromosomi, strupena in smrtonosna, potem bomo napisali knjigo ali jo izdali.«
In to se je zgodilo. In prav zato je ta knjiga zdaj izšla, gospod Maaßen.
Saj lahko vsakdo v njej prebere, kaj se je zgodilo.
Prvič, dokazano je, da se ti odlomki kromosomov, deli, zelo kratke sekvence, lahko
vgradijo v človeške kromosome in povzročijo raka.
To odkritje je bilo torej narejeno pri ženski z rakom mehurja v naprednem stadiju.
V kromosomu raka mehurja so odkrili vgrajene sekvence proteina Spike.
Trenutek, ali smem še enkrat vprašati? Ne vem, ali sem to pravilno razumel.
Ali bomo zdaj govorili o teh lipidnih nanodelcih? Ne.
Torej embalaža – to je bila tista stvar, na podlagi katere so ugotovili, da lipidni nanodelci predstavljajo nevarnost. Da.
Druga zadeva pa je zdaj ta onesnaženost mRNA z bakterijsko DNK.
Ki je nastala zaradi… … masovne proizvodnje, ki ni bila certificirana. Da.
In tretje vprašanje je pravzaprav, v kolikšni meri je mod-RNA, torej mRNA, v kolikšni meri je
sama po sebi, torej samo to cepivo, strupeno.
Ali je res tako, da moramo v bistvu razlikovati med tremi ravnmi?
Vendar bi rad zdaj pozornost poslušalcev usmeril na dejstvo, da je DNK, natančneje
bakterijska DNK, smrtno nevarna in lahko povzroči raka.
Vgradnja te sekvence v človeško DNK je povzročila raka.
To je zapisano v tej razpravi, je dokazano in popolnoma jasno.
To mora vendarle voditi do tega, da se takoj prepove nadaljnje dajanje teh injekcij.
Torej, profesor Bhakdi, zdaj vidim dve novi namigi.
Torej, prvo vprašanje je bilo: ali je mod-mRNA sama po sebi strupena?
In menim, da se to na splošno tudi lahko reče, glede na izkušnje zadnjih petih ali šestih let.
Druga stvar, ki ste jo danes omenili – oziroma prva točka, ki ste jo danes izpostavili v zvezi z lipidnimi nanodelci –, je bila, da
so ti lipidni nanodelci strupeni, ker prehajajo tudi krvno-možgansko pregrado in krvno-placentno
pregrado, kar lahko na koncu predstavlja veliko nevarnost tudi za nerojenega otroka in povzroči vnetje možganov.
In takrat ste tudi rekli, da je od načina shranjevanja ali drugih okoliščin odvisno, ali je
virulenca večja ali manjša, torej toksičnost.
In tretje, in to je, mislim, zdaj resnično ključno sporočilo, je, da so velika farmacevtska podjetja državam prodala izdelek, ki ne
ustreza tistemu, kar je bilo kupljeno, torej tistemu, kar je navedeno v pogodbi in kar so odobrile pristojne oblasti,
ampak je v bistvu na poceni način onesnažen z bakterijsko DNK.
In ta bakterijska DNK je imela neverjetne posledice, in sicer da se je vgradila tudi v človeško DNK ter povzročila hude
in najhujše bolezni, kot ste pravkar povedali: v enem primeru rak mehurja in še v mnogih, mnogih drugih primerih.
In tu mi pride na misel, profesor Bhakdi, da so farmacevtska podjetja vedno trdila:
»Sklenili smo pogodbe, mi smo izven nevarnosti.«
Da, tam je vedno napisano, da ne prevzemamo nikakršne odgovornosti za nič. Smo bili, tako rekoč, razbremenjeni odgovornosti.
Vendar moram reči, da če so dostavili nekaj povsem drugega od tega, kar je bilo naročeno, in če to sploh ne
sodi v okvir izredne odobritve, potem odgovarjajo – vsekakor v civilnem in kazenskem pravu.
Torej mora biti tako, da je pri vseh odpravljena vsaka imuniteta, kajne?
Da, torej potem že. Toda to, kar ste povedali, mi je v bistvu tudi pojasnilo, zakaj obstajajo
skupine ljudi, ki zbolijo, in druge, ki ne zbolijo.
Potem je to preprosto zato, ker so imeli smolo.
Na primer v zvezi s shranjevanjem embalaže, torej lipidnih nanodelcev, ali pa tudi v
zvezi z onesnaženjem snovi z bakterijsko DNK.
Ostali pa so imeli preprosto srečo.
Ruleta. Ruska ruleta.
Ruska ruleta, ja. Tako je.
In menim, da je zdaj treba zahtevati kazenski pregon vseh, ki so v tem zavestno sodelovali. Tako mora biti.
Od proizvajalcev do organizacij v politiki, v znanstvenih združenjih ter med zagovorniki in mediji.
In mislim, da bi se, če bi imel kdo vsaj malo pameti, obrnil in rekel: »Moj bog, tega takrat res nisem vedel.«
In to bi dejansko delovalo tudi danes. Ker stvari, o katerih sem vam pravkar povedal, niso bile znane.
Vsi so postali znani v zadnjih dveh letih.
In to ni splošno znano, ker tega še nihče ni zares pojasnil. A zdaj je vse zapisano v knjigi.
In zdaj naj nihče ne reče, da se tega ni vedelo ali da sam o tem nisem vedel.
A če pravite, da to ni bilo znano, lahko to velja le za splošno javnost, morda tudi za pravosodje, ne pa za proizvajalce in ne
za tiste, ki so to dali v promet ali izdali izredno dovoljenje.
Tega jim ne moremo dopustiti, tega nismo vedeli.
Ne. Pravilno. Ti so bili tega bodisi zavestno seznanjeni bodisi bi morali biti seznanjeni, pa so ga kljub temu dali v promet.
In ko so kasneje videli, kakšne so bile posledice, tega niso umaknili, ampak so ga še naprej dajali na trg.
Da. Zato je to še danes zločin.
Poleg tega je treba zdaj uvesti moratorij na vsa cepljenja z mRNA za zdrave osebe. Tudi to je nujno.
To, kar sem povedal, je že dve leti jasno znano – gre za toksičnost nanodelcev in onesnaženje z DNK, ki je bilo v njih.
Ali ni mogoče danes, ali vlada ali kupec ne more razveljaviti kupoprodajnih pogodb iz zadnjih dveh oziroma treh let?
To je seveda povsem drugo vprašanje, ki ni povezano s kaznivostjo niti z vprašanjem, v kolikšni meri se bodo te
snovi mRNA v narekovajih v prihodnosti sploh še »cepljale«.
Menim, da če ni bilo dostavljeno tisto, kar je bilo naročeno, to sploh ne spada v okvir kupoprodajne pogodbe.
To torej pomeni, da je bil vzorec, ki ste ga videli in pregledali, in kot ste rekli, vzorec, ki ste ga
pregledali in ki je bil nato certificiran v izjemnem postopku ter dobil izjemno odobritev, snov brez bakterijske DNK.
Ta snov je bila, tako rekoč, certificirana. Ta snov je bila kupljena.
In zdaj je bilo dostavljeno nekaj povsem novega.
In kot pravnik moram zastaviti vprašanje: ali je to sploh še predmet te pogodbe ali gre za neizpolnitev obveznosti?
Rekel bi, da to ni predmet pogodbe, saj pogodbe sploh niso izpolnili.
In zato ga je treba ne le razveljaviti, torej storitev … Vrnite denar. Prosim, vrnite denar, točno tako. Da.
Kako smo prišli do tega?
Saj si predstavljajte: BioNTech ima na strani 15 milijard. To je znano.
Zdaj vam ne bi bilo težko vrniti nekaj milijard, tri, štiri, pet milijard.
In potem bi lahko ustanovili pomočni sklad za osebe, ki so utrpele škodo zaradi cepljenja. Oh ja.
In odškodnine bi se izplačevale zelo enostavno.
In za to ni potrebno zateči k sodiščem, temveč se to da opraviti hitro in enostavno.
Moram vam povedati, da je bila Tajska prva država, ki je izplačala to odškodnino. To se je zgodilo leta 2022.
V višini milijonov, celo več deset milijonov. In še danes se to še vedno izplača.
In vem, kako so to naredili Tajci. Bilo je super.
V Nemčiji, se bojim, je preprosto preveč ljudi na tem zaslužilo, preveč ljudi je sodelovalo.
Moram reči, da imamo mrežo sodelavcev, sostorilcev, ljudi, ki so le gledali in v
nasprotju s svojimi obveznostmi niso storili ničesar.
To bo zelo, zelo težko.
Zato do zdaj še nismo imeli nobene analize vseh teh ukrepov v zvezi s koronavirusom in obdobja cepljenja.
Zato to pravim. Če se zdaj zavedate, da bi se morali vrniti, se obrniti in ne sodelovati
več, ker tisti, ki zdaj še sodeluje, je del tega.
Da. In za to ni milosti. Ni odpuščanja. Ali ni tako? Prav.
In če bi zdaj izkoristili priložnost in rekli: »Res nismo vedeli; če bi to vedeli, tega ne bi storili.«
A ta čas je minil.
Podprli bi, da se kupoprodajne pogodbe ne le razveljavijo, ampak da se denar izplača,
vrne. Saj je to zanje vendar tako preprosto.
Tudi poslanci. Zakaj? Mislim, da večina od njih ni vedela ničesar.
Bili so le hlapci, ki so sodelovali.
Ampak če bi se zdaj v Bundestagu in v deželnih parlamentih vsi poslanci sami dvignili in rekli:
»Ljudje, res je tako. Denar mora nazaj k prebivalstvu.«
Da. In to je tako preprosto. Zakaj tega ne bi storili?
Menim, da je v političnem Berlinu to težko uveljaviti.
Ali obstaja način, da prebivalstvo to vprašanje ali ta predlog predloži v Bundestagu?
Torej, ne vidim, da bi v parlamentarnih skupinah v Bundestagu, ki so doslej sestavljale vlado – v CDU, CSU, SPD
ali pri Zelenih –, obstajala kakšna omembe vredna pripravljenost za obravnavo te zadeve.
To ni obravnavanje preteklosti. Hočemo nazaj svoj denar.
Ne, ne. No, dobro. Obravnava v smislu, da bi bilo treba priznati, da so se v preteklosti zgodile napake.
Nihče ni pripravljen. Res lahko rečem,… Nihče ni pripravljen priznati, da so se zgodile napake.
Naj vas spomnim, da sem bil pred dvema mesecema član preiskovalne komisije Bundestaga za ukrepe v zvezi s koronavirusom.
Poleg mene sta sedela moj nekdanji šef Thomas de Maizière, takratni zvezni minister za notranje
zadeve, in Nancy Faeser, ena od njegovih naslednic.
In oba sta v en glas dejala, da sta pravzaprav zelo dobro prestala to obdobje, obdobje
koronavirusa, in da pravzaprav nista naredila nobene napake.
Zahvala, pohvala ter zahvala in priznanje zvezni vladi.
In zdaj ne glejmo več nazaj, ampak naprej.
In takrat mi je že bilo jasno, da ne želijo priznati, da so bile storjene napake. Saj bi morali vedeti.
Tudi slepec s palico bi videl, kaj vse je šlo narobe.
Ni treba niti prebrati njene nove knjige, da bi razumeli, kakšna katastrofa se je tam zgodila in da se še vedno dogaja.
Imam vtis, da te stranke tega ne želijo. Treba jih je k temu spodbuditi. Treba je izvajati pritisk.
Vesel sem, da stranka AfD v Bundestagu izvaja pritisk. Upam le, da se bo ta pritisk še povečeval.
Potrebujemo temeljito preučitev. Potrebujemo popolno ustavitev, ne le moratorij, temveč splošno ustavitev in prepoved
cepljenja s temi lipidnimi nanodelci in onesnaženo snovjo mRNA.
Mislim, da bi morali na začetku storiti naslednje: pravzaprav bi potrebovali nekakšno pravno delovno skupino, ki bi vse
to tudi pravno obdelala in po potrebi vložila kazenske ovadbe.
Saj tisto, o čemer smo danes tukaj razpravljali, profesor Bhakdi, niso le nepomembne kršitve.
To so hudi in najhujši kaznivi dejanji. Zato ste povsem upravičeno uporabili izraz »zločin«.
In kaznivo dejanje je vedno povezano z naklepom.
Pri posebnih kaznivih dejanjih, kot so – to je treba tukaj imeti v mislih – umor, pri katerem gre tudi za
uboj ljudi, se poraja vprašanje o nameri in motivih.
Ali je šlo tukaj zgolj za pohlep po dobičku? Ali pa so imeli vlogo tudi drugi motivi, zaradi katerih so bile te snovi
kljub zavedanju, da to ni pravilno, »vcepljene« (v narekovajih)?
Prof. Bhakdi, ne le da imam upanje, ampak sem prepričan, da bomo prišli do razjasnitve
dogodkov in tudi do ustavitve tega norega cepljenja.
A verjetno bomo še potrebovali nekaj časa.
Pritisk preprosto ne sme popustiti. Ne sme popustiti. In moramo osveščati prebivalstvo.
Ljudi je treba prebuditi, ker se preprosto še vedno preveč ljudi pusti zavesti s temi mainstreamovskimi gesli.
Treba se je še naprej cepiti. Pred kratkim sem spet videl takšno oglaševanje.
Zato je nujno ozaveščati, ozaveščati, ozaveščati.
Da, vendar to ni treba le pojasniti, temveč je treba to tudi prepovedati. Da, seveda.
To cepljenje, cepljenje, cepljenje – to je treba prepovedati. Za to je treba predvideti kazen.
Ljudje umirajo kot muhe. Resnično. Tako zbolijo.
O tem sem že tolikokrat govoril. Popolnoma sem obupan. Tudi oškodovanci.
Preveč jih je zdaj na smrtni postelji. To ne sme biti res. In kdo jim pomaga? Kdo jim pomaga?
Borimo se. Borimo se za to, da se ta onesnažena cepiva, da se ti mRNA-lipidni nanodelci prepovejo, da se z njimi ne
bo več izvajalo cepljenja. Zavzemamo se za to, za prepoved.
In kar potrebujemo, je, da se žrtvam izplača odškodnina. Zaščititi jih je treba.
Treba jim je pomagati. Tudi v tem se z vami strinjam.
Dobički, ki so jih ta podjetja ustvarila v zadnjih letih iz davčnih sredstev, morajo biti namenjeni za zaščito žrtev.
Gospod Maaßen, hvala za vaš čas. Z veseljem. Še naprej se borimo…