«І як ми вже зазначили на початку з юридичної точки зору, звичайно ж, перед виведенням на ринок навіть таких ліпідних наночастинок
необхідно було переконатися в нешкідливості цієї речовини.
Але цього не зробили. Це був перший етап до 2024 року.
Отже, це було, принаймні, грубою недбалістю.
«З 2024 року, коли на основі наукових даних буде встановлено, що вони є небезпечними та токсичними, це, зрештою,
вже не буде недбалістю, а, слід сказати, це, принаймні, умисел з обтяжуючими обставинами, …»
Перегляньте зараз уривок з інтерв’ю: Проф. д-р Бхакді: «Найбільший організований злочин проти людства» (повне
інтерв’ю: https://www.youtube.com/watch?v=jhJrO8nVKks )
Шановні пані та панове, сьогодні я проводжу бесіду з професором Сучарітом Бхакді.
У Німеччині його знають усі, а хто ще не знає, той сьогодні з ним познайомиться.
Сьогодні ми хотіли разом поговорити про його нову книгу, а також про висновки, які випливають із цієї книги.
Це називається «Вакцини на основі мРНК: найбільший організований злочин проти людства та нові докази».
І тоді я подумав: давайте, як юрист до лікаря, поговоримо про те, що це за нові докази, які є нові висновки, чому це має вважатися
злочином і що потім потрібно зробити з юридичної точки зору — як фахівцю з кримінального права, як прокурору,
як представнику судової влади — щоб розкрити ці злочини.
Чому це найбільший злочин проти людства?
Ці причини викладені в цій книзі таким чином, що їх може зрозуміти кожен.
І на підставі наведених доказів у мене виникли надзвичайно важливі питання, які я хотів би поставити юристу.
І, звісно, саме Ви — та людина в Німеччині, яка, мабуть, найкраще зможе відповісти на мої запитання.
Перше запитання:
Чи не заборонено в принципі вводити речовину, яка, як відомо, має отруйну дію, що загрожує життю, в організм
здорових людей, незалежно від того, чи це з метою самозахисту, чи захисту третіх осіб?
Звісно, на це питання в принципі слід відповісти «так».
Отже, токсичну речовину не можна вводити в організм здорової людини.
Навіть якщо здорова людина наполягатиме на цьому, це зрештою призведе до навмисного неетичного заподіяння собі шкоди,
аж до самогубства, якщо людина, яка страждає, цього бажає.
І всім відомо, що самогубство, вчинене за допомогою третьої особи, — хоча й можуть бути
винятки — в принципі є кримінальним злочином.
І те, що я тут помічаю, професоре Бхакді, це те, що, очевидно — чи, може, ви бачите це
інакше? — ми маємо справу з токсичною речовиною.
І ми говоримо тут про мРНК-вакцини у зв’язку з пандемією коронавірусу.
Токсична речовина, яку «ввели» — хоча слово «ввести» тут, мабуть, слід взяти в лапки — яку ввели
ін’єкцією, і людям подали абсолютно неправдиву інформацію.
Принаймні, що стосується походження цієї речовини.
Так, саме про це йдеться. Але перш ніж я це поясню, я хотів би поставити друге запитання.
Хіба наглядові органи не мають державного, а отже, від народу отриманого доручення, щоб за
допомогою відповідних заходів контролю не допустити цього?
Звісно, завданням державних органів, зокрема у сфері фармацевтики, є контроль за введенням речовин у обіг.
У Німеччині, в Європі, а можна сказати, що й у всьому світі, діє суворе регулювання, яке передбачає, що
речовини можуть надаватися споживачам лише тоді, коли держава підтвердила їхню безпечність.
Два запитання, а потім я почну.
По-третє: якщо органи влади цього не зроблять і це призведе до серйозних збитків для населення, чи не є це
грубим, кримінально караним порушенням обов’язку нагляду?
Справа в тому, що, як я вже казав, органи влади зобов’язані відповідно до законодавства про лікарські засоби та
інших правових інструментів регулювати введення речовин у обіг та запобігати потраплянню токсичних речовин на ринок.
Якщо вони не здійснюють відповідного контролю, але при цьому ця речовина свідомо та навмисно виводиться на ринок за участю
органів влади, тобто органи влади це допускають, то це, звісно, є діянням, за яке можна притягнути до відповідальності,
і, звісно, має мати наслідки для відповідних посадових осіб.
По-четверте: чи не мають виробники законодавчого обов’язку, у разі виявлення такої небезпеки у своїх
продуктах, повідомити про це та вилучити продукт з обігу?
Це, власне, стосується всіх товарів, що випускаються на ринок.
Ви, безперечно, пам’ятаєте численні випадки відкликання товарів у супермаркетах, коли на ринок потрапляють прострочені
або виготовлені з порушеннями правил гігієни продукти харчування, і згодом виявляється, що це є порушенням.
Якщо згодом з’ясовується, що це сталося, усі ці речовини, харчові продукти та товари відкликають.
Це тим більше стосується законодавства про лікарські засоби.
Зрозуміло, що якщо речовина є небезпечною і це було встановлено постфактум, її необхідно вилучити з ринку.
Ми бачили це у справі про «Контерган» на початку 60-х років, і в інших випадках це також повторюється знову і знову.
Чи не є порушенням Нюрнберзького кодексу введення речовин з невідомою ефективністю та
безпекою, до того ж без надання відповідної інформації?
Звичайно. Нюрнберзький кодекс якраз і покликаний цьому запобігти.
Нюрнберзький кодекс, зрештою, був розроблений на тлі експериментів над людьми, які проводили нацисти у 40-х роках.
Лікарі ніколи не повинні ставитися до людей як до піддослідних, як до об’єктів медичних
досліджень. Це слід категорично виключити.
Отже, а тепер перейду до фактів. І тут немає жодних підстав для підозр — це саме факти.
Ці вакцини — вони всі упаковані, чи не так?
Ці мРНК-вакцини упаковуються, і процес упаковки відбувається…
… у Феттені, чи не так?
У жирах. Ці жири ніколи не були дозволені для застосування у здорових людей. Ніколи.
У рамках так званої «надзвичайної реєстрації» в Америці дозволяється використовувати неперевірені
речовини, тобто, так би мовити, в експериментальних цілях.
І в Європі, а особливо в Німеччині, здебільшого вважається, що умовна реєстрація є
ідентичною до надзвичайної реєстрації в Америці.
Але я хотів би підкреслити, що це не відповідає дійсності.
Адже не існує жодних нормативних актів, жодних законів, насправді жодної можливості, щоб, якщо відомо, що
речовина є небезпечною, її дозволялося використовувати.
Тому я й запитав вас: якщо відомо, що щось є отруйним, чи не можна це використовувати?
Що ж, щодо цих жирів, щодо цих наноліпідних частинок, на момент отримання дозволу, тобто у 2020 році, не
було відомо, що сама ця упаковка є високотоксичною.
Адже це відкриття відбулося у 2024 році.
У 2024 році було виявлено, що ця речовина має властивість, яка походить від бактерій при зараженні крові.
І ця речовина настільки активізує імунну систему, що запалення виникають усюди.
В принципі, це схоже на феєрверк. Це активує феєрверки в імунній системі.
Це не антитіла — що це таке, не має значення.
Але саме тому ці бактеріальні токсини, ендотоксини, ні в якому разі не повинні бути присутніми в будь-якому лікарському
засобі, що вводиться ін’єкційно. Це суворо заборонено.
А потім, два роки тому, було виявлено, що саме ці штучні жири мають таку саму властивість.
Це опубліковано. І ми також навели це у нашій книзі, вказавши джерело.
Кожен може про це прочитати. Це відкриття неодноразово підтверджувалося.
Цьому ніколи не заперечували, це ніколи не спростовували. І ця публікація є в літературі.
І все ж влада не відреагувала.
Проте компанія не відреагувала. Адже компанія, власне, мала б негайно про це повідомити.
І нам не потрібно більше обговорювати це, бо це факт.
До 2024 року про токсичність цих наночастинок, цих ліпідних наночастинок, ще нічого не було відомо. Точно.
Про це ще не було відомо. Але було відомо, що вони ще не до кінця вивчені. Наслідки були невідомі.
І, як ми вже зазначили на початку з юридичної точки зору, перед випуском на ринок навіть таких ліпідних наночастинок,
звичайно, необхідно переконатися в нешкідливості цієї речовини.
Але цього не зробили. Це був перший етап до 2024 року.
Отже, це було, принаймні, грубою недбалістю.
З 2024 року, коли на основі наукових даних буде встановлено, що вони є небезпечними, токсичними, то, зрештою, це вже не є
недбалістю, а, слід сказати, це, як мінімум, умовний умисел — виводити на ринок ці
ліпідні наночастинки як так звані «носії вакцин».
Отже, це означає, що будь-який побічний ефект, який потім виникає, або будь-який ефект, токсичний ефект, зрештою є
наслідком дій тих людей, які дозволяють виробляти ці частинки та випускати їх на ринок, а не вилучати з обігу.
Ці частинки мають таку властивість, що для них не існує жодних перешкод.
Вони потрапляють із кровоносного русла в усі органи, у тому числі й у мозок.
А мозок просто наповнений цими бенгальськими вогнями, які запалюються.
І саме тому в мозку відразу виникають іскри, які спричиняють ушкодження.
А запалення мозку — це енцефаліт.
А будь-який енцефаліт є небезпечним для життя і може призвести до всіляких ускладнень, які тільки можна собі уявити.
Професоре Бхакді, поясніть, чому це спостерігається у деяких людей, а у багатьох інших — ні?
Отже, ці речовини, очевидно, є особливо токсичними для одних людей, а для інших — ні. Як це може бути?
Так, є дуже багато причин, через які це може бути так.
Що стосується токсичності цих ліпідних наночастинок, то вони однаково токсичні для всіх. Просто вони мають туди потрапити.
І це є проблемою як для цих ліпідних наночастинок, так і для всіх вакцин загалом.
Адже якщо вакцину зберігали неправильно, якщо з нею поводилися неналежним чином або вона занадто довго
простояла, то ці ліпідні наночастинки також руйнуються.
І тоді вони не досягають мозку. Це майже очевидно.
Отже, я скажу це з точки зору нефахівця — я не токсиколог і не лікар — але у всякому разі уявляю собі так:
якщо людині дати миш’як, вона, швидше за все, помре.
Незалежно від того, чоловік це чи жінка, 90 років чи 2 роки.
Що стосується ліпідних наночастинок, як я вас тепер розумію, то справа в тому, що ці ліпідні наночастинки в
принципі здатні викликати найтяжчі побічні ефекти у всіх людей.
Але це залежить, наприклад, від того, як зберігається речовина і як її потім вводять.
У одного з них це може призвести до енцефаліту, тобто запалення мозкових оболонок.
Не менінгіт, а енцефаліт.
Ага, це може призвести до запалення мозку. А інший, виходить, легко з цього вийде.
Так, саме так.
Це своєрідна токсична російська рулетка.
Так, саме так, абсолютно точно. Так само писав і Гельмут Штерц.
І ніхто не може цього передбачити.
Цікаво, було одне тайське дослідження, в рамках якого мої колеги в Таїланді провели статистичний опитування.
А саме, в яких містах загалом було зафіксовано найбільше побічних ефектів.
А потім були зовсім різні криві.
Ті, що мали дуже стрімкий ріст, тобто чим більше вакцин вводилося, тим стрімкішим ставав цей ріст, так що в
деяких містах рівень побічних ефектів становив близько 10 % — так, від усіх побічних ефектів разом узятих.
А в інших — майже нічого.
А потім з’ясувалося, що міста, де були пункти вакцинації з найвищим рівнем побічних ефектів серед усіх великих міст —
Бангкок, так, звичайно, саме там, де є хороші холодильники.
А найменше побічних ефектів спостерігалося в сільській місцевості, у невеликих лікарнях.
Отож, так, у тропіках. Ось і все, більше мені нічого додати.
Тобто іноді може бути навіть добре, якщо медичне обслуговування не настільки високого рівня, як у столиці.
Так, звичайно. Слава Богу, у сільській місцевості люди пережили це набагато легше.
Ми вже бачимо, що вже самі лише ці ліпідні наночастинки є приводом для того, щоб почати діяти.
І треба ж уявити собі, що ці ліпідні наночастинки не знають кордонів. Вони проникають
навіть через плаценту. Від матері до дитини.
І саме це зараз встановила німецька група.
Про це також опубліковано. Опубліковано, що ці ліпідні наночастинки проникають через плацентарний бар’єр.
І те, що чужі гени потім опиняються в дитині. У материнському лоні. Це жахливо.
Це справді жахливо.
Зараз я просто розмірковую над книгою, яку пан Штерц написав деякий час тому про «вакцинну мафію».
Де він, як мені здається, також згадав про те, що цей плацентарний бар’єр між матір’ю та дитиною можна подолати.
І те, що, очевидно, перед видачею надзвичайного дозволу на використання цього, в лапках, «вакцини» від коронавірусу —
мРНК-вакцини — жодних випробувань не проводилося, — це факт.
Тобто людям щось вводили, і тоді навіть не уявляли, до чого це призведе. Або ж знали?
Ні. Існували попередні дослідження інших груп, які це довели.
Але про це не згадувалося. І це не було ретельно перевірено.
Отже, саме ця книга Гельмута Штерца, власне, і стала натхненням для видання цієї останньої книги.
Оскільки в цій останній книзі, яку ми з Гельмутом спільно видали — адже ми є редакторами, а не
авторами, — ми всі разом складаємо цю мозаїку.
І з цього потім складається загальна мозаїка, яку може зрозуміти кожен.
З урахуванням усіх доказів, чому саме зараз настав час, щоб цю справу взяли на себе юристи.
І чому населення зараз здатне сприяти цьому.
Дозвольте мені ще раз повернутися до цього питання. Воно для мене було дійсно важливим.
Чи було відомо, коли вакцина отримала дозвіл на екстрене застосування, про можливі наслідки для
дітей, тобто для ненароджених дітей, чи було це відомо?
Або ж їм сказали: «Закрийте очі й терпіть, ми не знаємо, але все буде добре»? Або ж їм це, зрештою, було байдуже?
Чи обов’язково треба було це знати? Або ж це було відомо?
Безумовно. І ось, пане Маассен, тепер тримайтеся міцніше.
Ми вже розглянули ліпідні наночастинки.
Але ми знаємо, що сама ця вакцина, мРНК, яка, зрештою, була виготовлена, — коли її виробничий процес
мали подати на експертизу та затвердження, було подано процедуру, яка була відносно чіткою.
Наразі нам не потрібно обговорювати, чому це було правильно.
Але все було чисто. І цей препарат, виготовлений за цією чистою технологією, також використовувався у першому великому клінічному
дослідженні. Таке дослідження було лише одне. Це сталося в середині 2020 року. У ньому взяли участь 20 000 учасників.
І ця вакцинація переносилася відносно добре. Відносно. Не дуже добре, але відносно.
І ця процедура, зрештою, була схвалена. Затверджена. Затверджена.
Але коли пані фон дер Ляєн закупила ці партії вакцини для всієї Європи, а компанія «Біонтех» отримала від неї замовлення, угода
була укладена ще до того, як продукт взагалі з’явився, і вони не змогли виготовити його за належним
технологічним процесом, оскільки це було для них занадто дорого.
У такому разі виникли б збитки, а не прибуток. І саме тому вони змінили процедуру.
Крім того, вони змінили технологічний процес виробництва перших мільярдів доз, які потім почали вводити з грудня.
Ця змінена процедура ніколи офіційно не затверджувалася.
Оскільки вони також не надали жодних подробиць щодо того, що там було, що змінилося та як
виглядав продукт, вони взагалі нічого не надали.
Чи означає це, що продукт, який отримав дозвіл на екстрене застосування, був іншим, ніж той, який зрештою вводили? Так.
Тобто, надзвичайна ліцензія насправді не поширюється на той продукт, який потім був
проданий, оскільки його виробляли за іншими умовами.
Так, саме так. Вирішальним кроком для того, щоб мати змогу виробляти це дешево, стало використання бактеріальних хромосом.
Вони взяли ці бактеріальні хромосоми за матрицю.
Не штучні гени, а справжні гени. Причому саме бактеріальні.
І тоді вони зіткнулися з проблемою, яку не вдалося вирішити і яку неможливо вирішити навіть сьогодні.
А саме, якщо взяти ці гігантські хромосоми, які є величезними порівняно зі штучними генами, що їх використовували
для клінічного… …реєстрації. Для реєстрації, так.
Тоді неможливо повністю видалити ці фрагменти бактеріальних хромосом.
Це просто неможливо. Немає жодної можливості це зробити.
Або це вийде настільки дорогим, що знову призведе до збитків.
Отже. І вони цього теж не зробили. І саме тому були виявлені ці залишки бактеріальних
хромосом. Причому завжди. Хто шукав, той їх знаходив.
А перший висновок з’явився ж три роки тому. Варто над цим задуматися. Три роки тому, пане Маассен.
Від одного з найвидатніших сучасних молекулярних біологів. Кевін Маккіннон.
Це був керівник проекту «Геном людини».
Це людина, яка брала участь у розшифровці всього геному людини.
Отже, якщо хтось і знає, як визначати ДНК і як проводити її секвенування, то це саме Кевін.
І він це знайшов. Він про це також сказав.
Але влада, а саме Інститут Пауля Ерліха, закрила на це очі. Європейське агентство з лікарських засобів
(EMA) також закрило на це очі. Та нічого страшного.
Хіба це не так само, як коли держава укладає договір, скажімо, з будівельним підрядником, і
той має побудувати автомагістраль з мостами?
І в договорі чітко визначено, що саме має бути виконано.
А потім будівельник каже собі: «Ну, це все для мене занадто дорого, прибуток буде мізерним, тож краще візьму бетон
гіршої якості. Так, адже так я зможу неабияк заощадити».
А потім дорогу й міст будують із неякісного бетону, і міст зрештою обвалюється.
Отже, тоді ж це має бути справою замовника, тобто держави, — здійснювати нагляд, щоб міст не обвалився, і перевіряти,
чи відповідає цей бетон вимогам. Чи можна так на це дивитися?
Так, звичайно. Саме так. І саме для цього й існує Інститут Пауля Ерліха.
А воно викручується і не хоче мати з цим нічого спільного.
За це відповідала EMA. Це ж не може бути правдою.
Інститут імені Пауля Ерліха відповідає за німецький народ.
Тобто, коли я це чую, то думаю: де ми взагалі? Ми в Німеччині? Де ми?
Адже вони сказали: «Трохи бактеріальної хромосомної ДНК — що з того?»
Так. Були навіть експерти — мої колеги-експерти — які казали: «Люди, не хвилюйтеся. Ви щодня з їжею споживаєте
стільки ДНК бактеріальних хромосом. І це ніяк не шкодить».
Під час їжі. Але ж є різниця, чи це потрапляє в шлунок, чи вводиться безпосередньо в кровотік, чи не так?
Так, пане, звичайно. І вам навіть не обов’язково вводити це безпосередньо в кровотік. Ви вводите це в м’язи.
У м’язи, так.
Це завжди потрапляє в кровотік.
І через кровоносну систему воно досягає всіх органів. Тобто, ми вже це обговорювали. Отже, тепер.
І я сказав Гельмуту, це було в грудні: «Якщо тільки вдасться закрити цю справу, коли хтось покаже й доведе, що ця
речовина, ці бактеріальні хромосоми, є отруйними та смертельними, то ми напишемо книгу або видамо її».
І це сталося. І саме тому ця книга тепер вийшла у світ, пане Маассен.
Адже кожен може прочитати там, що сталося.
По-перше, було доведено, що ці фрагменти хромосом — дуже короткі послідовності — можуть
вбудовуватися в людські хромосоми та викликати рак.
Отже, це відкриття було зроблено у жінки з раком сечового міхура у прогресуючій стадії.
І в хромосомі раку сечового міхура вони виявили вбудовані послідовності спайків.
Хвилинку, чи можу я ще раз уточнити? Я не впевнений, чи правильно я це зрозумів.
А тепер поговоримо про ці ліпідні наночастинки? Ні.
Отже, упаковка — це було єдине, що вони встановили, що ліпідні наночастинки становлять небезпеку. Так.
Інша проблема — це забруднення мРНК бактеріальною ДНК.
Яка виникла внаслідок… … масового виробництва, яке не було сертифіковано. Так.
І третє питання, власне, полягає в тому, наскільки саме мод-РНК, мРНК, наскільки вона сама
по собі, тобто сама ця вакцина, є токсичною.
Чи справді ми маємо розрізняти, по суті, три рівні?
Але я хотів би зараз звернути увагу слухачів на той факт, що ДНК, а саме бактеріальна ДНК,
є небезпечною для життя і може викликати рак.
Вбудовування цієї послідовності в людську ДНК спричинило рак.
Це зазначено в цій роботі, це підтверджено, і це цілком зрозуміло.
Це ж має призвести до того, що подальше введення цих ін’єкцій буде негайно заборонено.
Отже, професоре Бхакді, я бачу тут дві нові підстави.
Отже, перше питання було таким: чи є модифікована мРНК сама по собі токсичною?
І я вважаю, що це, в принципі, можна стверджувати, виходячи з досвіду останніх п’яти чи шести років.
Друге, про що ви сьогодні згадали, або перший пункт, на який ви сьогодні звернули увагу, стосувався ліпідних наночастинок: ці
ліпідні наночастинки є токсичними, оскільки вони проникають не лише через гематоенцефалічний бар’єр, а й через гематоплацентарний
бар’єр, що, зрештою, може бути дуже небезпечним для ненародженої дитини та призвести до запалення мозку.
І там Ви також сказали, що від умов зберігання чи інших обставин залежить, чи буде
вірулентність — тобто токсичність — більшою чи меншою.
І третє, і це, як мені здається, зараз справді найважливіше повідомлення, полягає в тому, що великі фармацевтичні компанії
продали державам продукт, який не відповідає тому, що було придбано, тобто тому, що зазначено в договорі
та що було ліцензовано органами влади, а насправді є дешево забрудненим бактеріальною ДНК.
І ця бактеріальна ДНК мала неймовірні наслідки, а саме: вона також вбудувалася в людську ДНК і призвела до важких та найважчих
захворювань, як ви щойно сказали, — у одному випадку до раку сечового міхура з турбо-прогресуванням,
а також у багатьох-багатьох інших випадках.
І тут мені ще спадає на думку, професоре Бхакді, що фармацевтичні компанії завжди стверджували: «Ми ж
уклали договори, тож ми з цього виходимо сухими з води».
Так, там завжди написано, що ми не несемо жодної відповідальності за що-небудь. Нас,
так би мовити, звільнили від відповідальності.
Проте мушу зазначити: якщо вони поставили товар, який зовсім не відповідає замовленню, і якщо це взагалі не підпадає
під дію тимчасового дозволу, то вони несуть відповідальність — як у цивільному, так і в кримінальному порядку.
Має бути так, що у всіх скасовано будь-який імунітет, чи не так?
Так, тобто після цього вже так. Але те, що ви сказали, по суті, також допомогло мені зрозуміти,
чому є групи людей, які хворіють, а інші — ні.
Тоді це просто тому, що їм не пощастило.
Наприклад, щодо зберігання упаковки, тобто ліпідних наночастинок, а також щодо забруднення речовини бактеріальною ДНК.
А іншим просто пощастило.
Рулетка. Російська рулетка.
Російська рулетка, так. Так і є.
І я вважаю, що зараз слід вимагати притягнення до відповідальності всіх, хто свідомо брав участь у цьому. Це просто необхідно.
Починаючи від виробників і аж до організацій, що координують діяльність у політиці, наукових
об’єднаннях, а також серед пропагандистів та ЗМІ.
І я маю на увазі, що якби хтось мав хоч трохи розуму, я б обернувся і сказав: «Боже мій, я тоді справді цього не знав».
І це дійсно спрацювало б і сьогодні. Адже те, про що я вам щойно розповів, тоді було невідомо.
Усі вони стали відомими протягом останніх двох років.
І це не є загальновідомим, бо ніхто про це насправді не розповідав. Але тепер усе викладено в книзі.
І тепер ніхто не має права сказати, що про це не було відомо або що я про це не знав.
Але якщо ви кажете, що про це не було відомо, то це може стосуватися лише широкої громадськості, можливо, також судової
влади, але не виробників і не тих, хто випустив цей препарат у обіг або надав йому тимчасовий дозвіл на використання.
Це не можна пропустити, ми про це не знали.
Ні. Правильно. Вони або свідомо знали про це, або мали б знати, але все одно пустили це в обіг.
І коли згодом вони побачили, до чого це призвело, вони не відмовилися від цього, а продовжили випускати цей товар на ринок.
Так. Саме тому це й досі вважається злочином.
І зараз також необхідно ввести мораторій на всі вакцинації на основі мРНК для здорових людей. Це теж необхідно.
Те, про що я говорив, вже два роки як загальновідомо: про токсичність наночастинок, про забруднення ДНК, яке там містилося.
Хіба сьогодні уряд чи покупець не можуть розірвати договори купівлі-продажу, укладені протягом останніх двох або трьох років?
Звісно, це зовсім інше питання, яке не стосується кримінальної відповідальності та питання про те, наскільки в майбутньому
взагалі ще будуть «вводити» ці мРНК-препарати в лапках.
Я вважаю, що якщо доставлено не те, що було замовлено, то це взагалі не підпадає під дію договору купівлі-продажу.
Отже, це означає, що коли ви зробили замовлення, той зразок, який ви бачили, який ви перевірили, і, як ви сказали, той зразок, який
ви перевірили і який потім отримав тимчасову сертифікацію, тобто отримав тимчасовий
дозвіл, — це була речовина без бактеріальної ДНК.
Ця речовина, так би мовити, пройшла сертифікацію. Цю речовину було придбано.
А тепер нам доставили щось зовсім нове.
І тут я, як юрист, мушу поставити запитання: чи це взагалі ще є предметом цього договору, чи це вже невиконання зобов’язань?
Я б сказав, що це не є предметом договору, адже вони взагалі не виконали його.
І тому його треба не просто скасувати, тобто цю послугу… Поверніть гроші. Будь ласка, повернути гроші, саме так. Так.
Як ми до цього дійшли?
Адже уявіть собі: у BioNTech є 15 мільярдів у запасі. Про це відомо.
Вам не склало б труднощів повернути зараз кілька мільярдів — три, чотири, п’ять мільярдів.
А потім можна було б створити фонд допомоги для тих, хто постраждав від вакцинації. О
так. І дуже просто виплачувати компенсації.
І для цього не потрібно звертатися до якихось судів — це можна зробити швидко й просто.
Мушу вам сказати, що Таїланд був першою країною, яка виплатила цю компенсацію. Це було у 2022 році.
У розмірі мільйонів, десятків мільйонів. І ця сума продовжує повертатися й досі.
І я знаю, як це робили тайці. Це було чудово.
Боюся, що в Німеччині просто занадто багато хто на цьому заробив, занадто багато хто брав у цьому участь.
Мушу сказати, що у нас є мережа співучасників, спільників, людей, які просто спостерігали і,
всупереч своїм обов’язкам, нічого не зробили.
Це буде дуже, дуже важко.
Саме тому досі ми ще не провели жодного аналізу всіх цих заходів, пов’язаних із коронавірусом, та періоду вакцинації.
Ось чому я це кажу. Якщо ви зараз усвідомлюєте, що вам слід повернутися, розвернутися і більше не брати участь, бо
той, хто зараз продовжує брати участь, є частиною цього.
Так. І тут не може бути ніякої пощади. Тут немає прощення. Чи не так? Правильно.
А якщо вони зараз скористаються нагодою і скажуть: «Ми справді не знали про це; якби знали, то й не зробили б цього».
Але той час минув.
Ми б підтримали не лише анулювання договорів купівлі-продажу, а й виплату грошей, їх повернення. Адже для них це ж так просто.
Навіть депутати. Чому? Я не думаю, що більшість із них про щось знала.
Вони були лише посіпаками, які піддалися цьому.
Але якщо зараз у Бундестазі та в законодавчих зборах земель самі парламентарі всі встануть і скажуть:
«Люди, це справді так. Ці гроші треба повернути населенню».
Так. І це так просто зробити. Чому б вам цього не зробити?
Я вважаю, що в політичному Берліні це важко реалізувати.
Чи є спосіб, щоб населення порушило це питання або внесло цю пропозицію до Бундестагу?
Отже, я не бачу, щоб у фракціях Бундестагу, які досі формували уряд, — у ХДС, ХСС, СДПН чи «Зелених» —
була помітна готовність до переосмислення минулого.
Це не аналіз минулого. Ми хочемо повернути гроші.
Ні, ні. Гаразд. Аналіз минулого — у тому сенсі, що треба визнати: у минулому, звичайно, траплялися помилки.
Ніхто не готовий. Я справді можу сказати,… Ніхто не готовий визнати, що були допущені помилки.
Нагадаю, що два місяці тому я був у дослідницькій комісії Бундестагу, яка розглядала заходи щодо боротьби з коронавірусом.
А поруч зі мною сидів мій колишній керівник Томас де Мезьєр, який на той час обіймав посаду федерального міністра
внутрішніх справ, та Ненсі Фаезер — одна з його наступниць.
І обоє одностайно сказали: «Взагалі-то ми дуже добре пройшли цей період, період коронавірусу, і,
власне, ми взагалі не припустилися жодних помилок».
Подяка, похвала та вдячність уряду Німеччини.
А тепер не дивіться назад, а дивіться вперед.
І вже тоді мені стало зрозуміло: вони не хочуть визнати, що там були допущені помилки. Адже саме вони повинні це знати.
Навіть сліпий з палицею бачить, що там все пішло не так.
Навіть не потрібно читати її нову книгу, щоб зрозуміти, яка там сталася катастрофа і що вона досі триває.
У мене склалося враження, що ці партії цього не хочуть. Треба їх до цього підштовхнути. Треба чинити тиск.
Я радий, що партія «АфД» чинить тиск у Бундестазі. Можу лише сподіватися, що цей тиск буде посилюватися.
Нам потрібно провести ретельне розслідування. Нам потрібно зупинити — не просто ввести мораторій, а повністю припинити та
заборонити введення цих ліпідних наночастинок і забрудненої мРНК.
Я вважаю, що насамперед слід зробити таке: нам, власне, потрібна така юридична робоча група, яка б
проаналізувала все це з юридичної точки зору і, за необхідності, подала б кримінальні заяви.
Адже те, про що ми сьогодні тут говорили, професоре Бхакді, — це ж не дрібні проступки.
Це тяжкі та найтяжчі злочини. Тому ви цілком справедливо вжили термін «злочин».
А злочин завжди супроводжується умислом.
А у випадку особливих злочинів, таких як — про це також слід пам’ятати — вбивство, тобто
убивство людей, постає питання про намір та мотиви.
Чи йшлося тут лише про жагу до наживи, жадібність? Чи, можливо, були й інші мотиви, які зіграли свою роль у тому, що ці
речовини, всупереч здоровому глузду, були «введені» (у лапках)?
Професоре Бхакді, я не просто сподіваюся, я впевнений, що нам вдасться розібратися з цією
ситуацією та покласти край цій божевільній вакцинації.
Але, мабуть, нам ще потрібен трохи часу.
Тиск просто не повинен слабшати. Він не повинен слабшати. І ми маємо просвіщати населення.
Людей треба пробудити, бо просто ще занадто багато хто ведеться на ці гасла мейнстріму.
Треба продовжувати робити бустерні щеплення. Нещодавно я знову побачив таку рекламу.
Отже, просвіщати, просвіщати, просвіщати — це необхідно.
Так, але це не просто потрібно роз’яснити, це потрібно заборонити. Так, звичайно.
Ці щеплення, щеплення, щеплення — їх треба заборонити. За це має бути передбачено покарання.
Люди вмирають, як мухи. Справді. Вони так сильно хворіють.
Я вже стільки разів про це говорив. Я в повній розпачі. Так само як і потерпілі.
Зараз занадто багато людей помирають. Це не може бути. А хто їм допоможе? Хто їм допоможе?
Ми боремося. Ми боремося за те, щоб ці забруднені вакцини, ці мРНК-ліпідні наночастинки були заборонені, щоб вакцинація
ними більше не проводилася. Ми виступаємо за введення заборони.
А нам потрібно, щоб жертвам було виплачено компенсацію. Їх потрібно захистити.
Їм потрібно надати допомогу. У цьому я з вами також згоден.
Прибутки, які ці підприємства отримали за останні роки за рахунок коштів платників
податків, мають бути спрямовані на захист жертв.
Пане Маассен, дякую, що знайшли час. З великим задоволенням. Ми продовжуємо боротися…