„Ordo ab Chao“ – latviski „Kārtība no haosa“ – ir brīvmūrnieku augstākā pakāpes sistēmas „Senā un
pieņemtā skotu rituāla“ (saīsinājumā AASR) devīze.
Apzīmējums „skotu“ neattiecas uz šī rituāla ģeogrāfisko izcelsmi, jo tas radās 18. gadsimtā galvenokārt Francijā.
AASR ir viena no ietekmīgākajām brīvmūrnieku augstākajām pakāpju sistēmām pasaulē.
ASV Pilsoņu kara virsnieks un rakstnieks Alberts Paiks 32 gadus, līdz savai nāvei 1891. gadā, bija AASR
dienvidu jurisdikcijas „suverēnais lielkomandants”.
Atgriezties pie AASR devīzes – „Kārtība no haosa”.
Pieņēmums, ka haoss tiek apzināti izraisīts, lai izveidotu jauno pasaules kārtību, saskaņā ar YouTube,
ChatGPT un citiem avotiem izriet no sazvērestības teorijām.
Šis moto simboliski atspoguļo ideju, ka cilvēks no neziņas un haosa nonāk pie lielākas iekšējās kārtības.
Daži eksperti, kuri uzmanīgi seko līdzi ģeopolitiskajiem, ekonomiskajiem un sociālpolitiskajiem
notikumiem pasaulē, nonāk pie citāda secinājuma.
Starp viņiem ir, piemēram, vācu finanšu eksperts un autors Ernsts Volfs, kā arī vācu
politologs, redaktors un autors Pēters Orzechovskis.
Savā 2024. gadā izdotajā grāmatā „Haoss“ Orzechowski, izmantojot satraucošus piemērus, atklāj varas elites galveno
plānu – kā tā radīs haosu un kāds ir tās galvenais mērķis.
Orzechowski min četrus piemērus, kā haoss tiek radīts kā līdzeklis mērķa sasniegšanai:
1. Tiek kurināti kari un ģeopolitiskie konflikti
2. Pārtikas un enerģijas apgāde tiek traucēta
3. Masveida imigrācija uz Eiropu tiek turpināta arvien intensīvāk
4. Cilvēku domāšana tiek sajaukta
Orzechowski savā grāmatā to formulē šādi.
Citāts: „Haoss ir paredzēts, lai satricinātu pasauli līdz pašiem pamatiem.”
Aiz tā slēpjas viltīgs plāns: ja viss sāk iet greizi, pilnīgi izbiedētie iedzīvotāji neko nevēlas
vairāk kā to, lai beidzot atkal kāds nodrošinātu kārtību.
„Tad cilvēki ir gatavi pakļauties jebkuram šī it kā glābēja diktātam.“
Šajā raidījumā, izmantojot trīs aktuālus konfliktu perēkļus – Irāna/Tuvie Austrumi, Ķīna/Taivāna un Ukraina/Krievija –, tiks
izpētīts, cik lielā mērā Orzechovska tēze atbilst patiesībai:
Vai noteiktus notikumus var interpretēt kā „izraisītu haosu“ un kam tas nāk par labu?
1. Krīzes perēklis: 2026. gada karš ar Irānu – Tuvie Austrumi un Hormuzas šaurums
Aizbildinoties ar vēlmi neļaut Irānai izstrādāt kodolieročus, 2026. gada 28. februārī Izraēla un ASV sāka uzbrukumus Irānai.
Kopš tā laika ir notikuši gan uzbrukumi Irānas mērķiem, gan Irānas atriebības uzbrukumi Izraēlai un ASV militārajām
bāzēm Tuvajos Austrumos, gan arī īslaicīgas pamieru periodas.
Šajā sakarā jāatzīmē šāds fakts:
• ASV prezidents Donalds Tramps ar saviem pretrunīgajiem izteikumiem un rīcību atkal pierāda, ka ir īsts politiskā haosa
iemiesojums, kādu gandrīz neviens cits politiķis neiemieso.
Reiz viņš saka „Hü“, reiz „Hott“:
Lai gan, no vienas puses, viņš runā par kara beigām, no otras puses, viņš paziņo par turpmākiem uzbrukumiem.
• Karš ar Irānu ir tradicionālās un psiholoģiskās kara vadības (PsyOps) apvienojums.
Abi elementi – terorisma akti vai militāras darbības, kurās tiek pielietota ieroču vardarbība, kā arī jebkāda kara retorika
– darbojas kopā, lai iedzīvotājus turētu „bailēs un šausmās“.
To dēvē arī par „spriedzes stratēģiju”, un tas apraksta terorisma vai citu notikumu izmantošanu, lai
izraisītu bailes un radītu nedrošību savā iedzīvotāju vidū.
Turklāt Kriminoloģijas vikipēdijā teikts: „Turklāt „spriedzes stratēģija“ var kalpot kā pamatojums valsts
represīvajām darbībām un iejaukšanās pasākumiem, stiprinot iedzīvotāju vēlmi pēc valsts iejaukšanās.“
Vai, atkal citējot Orzechovski: „Kad viss iziet no sliedēm, pilnīgi izbiedētie iedzīvotāji neko nevēlas
vairāk kā to, lai beidzot kāds atkal nodrošinātu kārtību.“
• Vienotajā līnijā esošie plašsaziņas līdzekļi ir pilni ar brīdinājumiem, ka karš ar Irānu varētu izplatīties uz
Persijas līča valstīm vai pat pāraugt starptautiskā konfliktā.
Tādējādi galu galā var pamatot jebkuru pasākumu, jebkuru militāro bruņošanos un jebkuru
militāru darbību – vai arī Hormuzas šauruma slēgšanu.
Hormuzas šauruma slēgšana un draudējošais haoss
ASV dzimušais irāņu politiskais analītiķis Seids Mohamads Marandi 2026. gada 23. jūlija intervijā brīdināja
par dramatisku eskalāciju konfliktā starp ASV un Irānu.
Hormuzas šaurums — stratēģiski svarīgā jūras šauruma starp Persijas līci un Omānas līci — šajā
kontekstā tiek uzskatīts par eskalācijas kritisko punktu.
Raksts finanšu un ziņu vietnē „ZeroHedge“ to izteica šādi:
„Hormuzas šaurums ir īpaši bīstams, jo tas pārvērš reģionālu militāru konfrontāciju par globālu ekonomisku problēmu.”
„Ūdensceļš ir izšķirošs maršruts enerģijas transportēšanai, kas nozīmē, ka jebkāds ilgstošs traucējums ietekmē ne
tikai karojošās valstis, bet arī valdības, rūpniecības nozares un patērētājus tūkstošiem kilometru attālumā.”
Analītiķi prognozēja, ka pasaules naftas deficīts būs aptuveni 1,5 miljoni barelu dienā.
Bijušais CIP analītiķis Larijs C. Džonsons iet pat vēl tālāk un runā par „globālu inflācijas šoku“:
„Kamēr pasaules tirgi joprojām pievērš uzmanību naftai, kas tiek transportēta caur šaurumu, tie nepamanīja
helija, sēra un urīnvielas piegāžu pārtraukšanas dziļo ietekmi.
„Pasaules ekonomika jau izjūt šo izejvielu piegādes samazināšanās sekas, un pasaule piedzīvos globālu inflācijas šoku.”
To pašu viedokli pauž arī vācu finanšu eksperts un autors Ernsts Volfs.
Viņš prognozē, ka stratēģiskās naftas un gāzes rezerves tiks izsmeltas pēc dažām
nedēļām, varbūt vēl pēc viena vai diviem mēnešiem.
Notiks ekonomikas sabrukumi.
Viņš uzskata, ka tad atkal izcelsies karš un notiks pasaules mēroga enerģētiskais šoks.
Wolff prognozē „patiesi milzīgu inflācijas pieaugumu“.
Draud vēl lielāka haosa izcelšanās, ko izraisīs bads un no tā izrietošā jauna migrācijas krīze. Ernst Wolff:
„Turklāt enerģētiskais šoks ir tikai viens no šokiem.
Šajā rudenī mūs sagaida vēl otrs šoks, kas būs daudz smagāks.
„Un tā ir milzīgā bada katastrofa, kas draud galvenokārt Āfrikā, jo caur Hormuzas šaurumu vairs nav iespējams pārvadāt
mēslošanas līdzekļus, un tādēļ to cenas ir strauji pieaugušas.”
Uz jautājumu, vai viņš paredz badu Eiropā, Volfs atbildēja:
„Ne ar badu, bet gan ar jaunu migrācijas krīzi.”
Tātad ir pilnīgi, pilnīgi skaidrs, ka, ja Āfrikā cilvēki patiešām cieš badu, un tas notiek Kenijā,
Zambijā, Etiopijā, kā arī vairākās valstīs Rietumos – visur.
Un tas skars arī Ziemeļāfrikas valstis; tātad gan Ēģipti, gan Sīriju Tuvajos Austrumos.
Tātad tas ietekmēs visu.
Tas, protams, palielinās spiedienu uz Eiropu un tādējādi arī vēl vairāk palielinās spiedienu uz cilvēkiem šeit.
Ko tad cilvēki darīs? Viņi pieprasīs lielāku drošību.
„Kas viņiem nodrošinās drošību? IT koncerni, izmantojot uzraudzību un manipulācijas.”
Starpposma secinājums
Irānas kara izraisītās Hormuzas šauruma slēgšanas plašās sekas liecina, ka karš kļūst par globālu
ekonomisku problēmu un ietekmē patērētājus visā pasaulē.
Šķiet, ka kara sekas skar ne tik daudz valstis, cik patērētājus visā pasaulē, plašās masas un vidusšķiru.
Raksts neatkarīgajā analīzes platformā uncutnews.ch to dēvē par „karu par pasaules energoapgādi“:
„Arvien vairāk pazīmju liecina, ka naftas un gāzes infrastruktūra tagad ir kļuvusi par īstu kaujas lauku.”
„Naftas pārstrādes rūpnīcas, cauruļvadi, eksporta termināli, tankkuģi un divi nozīmīgākie jūras šaurumi pasaulē —
Hormusa šaurums un Bab el-Mandebas šaurums — arvien vairāk nonāk visu konfliktā iesaistīto pušu militāro plānu centrā.”
Patiesais apdraudējums slēpjas iespējamībā, ka vienlaikus var saasināties vairāki krīzes perēkļi: Hormuzas šaurums, Bab
el-Mandebas šaurums, Saūda Arābijas naftas atradnes, Kataras sašķidrinātās dabasgāzes (LNG) ražotnes
, Izraēlas gāzes atradnes un ASV militārās bāzes.
Tad reģionāls karš pārtaptu par globālu enerģētikas un ekonomikas krīzi.
1. jūnija „Telegram” ierakstā Volfs to definēja šādi:
„Karš starp ASV un Izraēlu pret Irānu patiesībā ir Wall Street un Silīcija ielejas tehnoloģiju un
finanšu gigantu karš pret globālo vidējo uzņēmējdarbību.”
„Tīšs enerģijas deficīts un cenu paaugstināšana novedīs miljoniem mazo un vidējo uzņēmumu līdz bankrotam.”
Ernsts Volfs un citi neatkarīgie novērotāji balstās uz Orzechovska tēzi, ka, izmantojot plānoto, kumulatīvo
globālo haosu, ir paredzēts izveidot jaunu pasaules kārtību, kurā valda digitālā diktatūra un pilnīga kontrole:
• Enerģētikas un citas krīzes esot apzināti izraisītas, lai vēl vairāk palielinātu spiedienu uz
cilvēkiem, veicinātu digitalizāciju un, iespējams, noteiktu arī jaunus karantīnas pasākumus.
• Ir plānots ieviest CBDC , t. i., centrālās bankas digitālo naudu, lai nodrošinātu
naudas plūsmu pilnīgu digitālo izsekojamību.
2024. gada februāra rakstā Ernsts Volfs aprakstīja, kā šī digitālā centrālās bankas nauda tiks padarīta programmējama:
„Mums visiem nekādā gadījumā nevajadzētu ļauties maldināšanai:
Šāda programmējama nauda nozīmē visas finansiālās brīvības galu un pilnīgu valsts uzraudzību, ko īsteno centrālā banka.
„Programmējama nauda” nozīmē, ka mums var ne tikai noteikt, cik daudz mēs drīkstam tērēt, bet arī kam, kad un kur.
Turklāt mums jebkurā brīdī var pilnībā pārtraukt naudas pieplūdi vai – pēc Ķīnas parauga – pakļaut mūs sociālās
kredītsistēmai, kas mūs piespiež pakļauties attiecīgās valdības noteikumiem – vai arī palikt bez naudas.”
• Kā vēl viena ekonomisko un sociālo krīžu sekas skartie cilvēki pieprasīs universālo pamatienākumu.
Pēc Volfa teiktā, tā tiks emitēta tikai kā CBDC.
Ernsts Volfs to apkopojis šādi:
„Hormuzas šaurums ir slēgts – un ASV naftas rezerves izsīks jau pēc dažām nedēļām.”
Tas, ko politika un plašsaziņas līdzekļi pasniedz kā miera procesu, patiesībā ir apzināti izraisīts enerģētiskais šoks:
„Kā līdzeklis, lai ieviestu programmējamu naudu, nodrošinātu pilnīgu kontroli un izveidotu digitālu
diktatūru, kas pārspēj visas vēsturē zināmās diktatūras.“
Turpinājumā tiks īsumā apskatīti vēl divi galvenie krīzes perēkļi.
2. Krīzes perēklis: Ukrainas un Krievijas konflikts
Kā Kla.TV vairākās raidījumos parādīja, jau kopš „aukstā kara“ (1945–1991) starp ASV un Padomju Savienību iedzīvotāji
nepārtraukti tika turēti „spriedzē“ un „neskaidrībā“.
Tas izraisīja īstu bruņošanās sacensību – arī kodolenerģētikas jomā.
„Aukstā kara“ vietā radās ilgstošs konflikta un spriedzes potenciāls starp NATO un Krieviju.
Šo situāciju vēl vairāk saasināja tā saucamā NATO paplašināšanās uz austrumiem, kas sākās 1999. gadā, kā arī pret
konstitūciju vērstais valdības gāziens Kijevā 2014. gadā.
Beidzot konflikts saasinājās, kad 2022. gada 24. februārī Krievijas karaspēks iebruka Ukrainā.
Attiecībā uz jautājumu „Kas ir vainīgs Ukrainas karā?“ viedokļi ievērojami atšķiras.
Šķiet, ka šis jautājums drīzāk noved uz sānceļu.
Tajā pašā laikā tā izraisa pretrunīgas debates un rada šķelšanos sabiedrībā, starp tautām, kā arī brīvo mediju pārstāvju vidū.
„Ordo ab Chao“ tēzes pārstāvji, piemēram, Ernsts Volfs, Pēters Orzechovskis vai Deivids Aikss, uzskata, ka kari, kā arī
spriedzes situācijas, kurām piemīt eskalācijas potenciāls līdz pat kara izcelšanai, tiek mērķtiecīgi un
stratēģiski plānotas, provocētas un izmantotas savām vajadzībām.
Tādējādi mērķis ir atklāt patiesos kara kurinātājus, kā arī bruņoto konfliktu aizkulišu figūras un vadītājus.
Piemēram, ir zināms, ka NATO stratēģiskā plānošana jau 1939. gadā notika Ārlietu padomē (CFR).
33. pakāpes brīvmūrnieks Allens V. Dulles vadīja CFR organizācijas „War and Peace-Studies”
bruņošanās grupu – proti, NATO stratēģisko plānošanu.
Kla.TV dokumentālā filma par NATO parādīja, kā NATO, no vienas puses, veicina visu šo kara kurināšanu,
bet, no otras puses, kalpo arī kā novēršanas manevrs.
Visa šī kara histerija ir domāta, lai novērstu uzmanību no vienlaikus notiekošajiem centieniem izveidot visaptverošu
digitālo kontroli un iedibināt jauno pasaules kārtību.
Kādas sekas rada haoss, ko izraisījis karš Ukrainā, un kurp šī situācija varētu novest?
Acīmredzamākā sekas ir tā, ka gatavošanās iespējamam karam rit pilnā sparā un tas var sākties jebkurā brīdī:
• 25. jūlija rakstā finanšu un ziņu vietnē „ZeroHedge“ ir runa par „Eiropas atkārtotās bruņošanās projektu“.
„NATO ir uzlikusi savām dalībvalstīm pienākumu sasniegt ilgtermiņa mērķi – līdz 2035. gadam ik gadu aizsardzībai un ar
aizsardzību saistītām drošības vajadzībām tērēt 5 % no IKP.
Tajā pašā laikā alianse 2026. gada jūlijā paziņoja, ka Eiropas sabiedrotie un Kanāda 2025. gadā jau bija
palielinājuši savus galvenos aizsardzības izdevumus par gandrīz 20 % salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu.”
• Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā ES, īstenojot dažādus regulējuma pasākumus, ir uzņēmusies galveno
lomu Eiropas aizsardzības gatavības stiprināšanā.
Tīmekļa žurnāls „Telepolis“ 24. februārī ziņoja, ka Eiropas rūpniecība tagad tiek sagatavota
plānotajai kara ekonomikai, ieguldot tajā daudzus miljardus.
Tātad kopš 2025. gada 30. decembra Brisele var iejaukties civilajās piegādes ķēdēs, kas saistītas ar
bruņojumu, kas faktiski ir pielīdzināms kara ekonomikai.
• 2024. gada sākumā Vācija iesniedza Vācijas operatīvā plāna (OPLAN DEU) pirmo redakciju.
Tas esot „būtiska militārā daļa Vācijas kopējā aizsardzībā”.
Vietnē bundeswehr.de ir teikts tieši šādi:
„Viens no galvenajiem faktoriem, kas ietekmē OPLAN DEU, ir Vācijas alianses saistības, kas izriet no tās ģeostratēģiskā
stāvokļa kā NATO centrālajam mezglam Eiropas vidū.
„Ārkārtas gadījumā sešu mēnešu laikā caur Vāciju ir jāpārvieto un (...) jānodrošina līdz pat 800 000
sabiedroto karavīru un 200 000 transportlīdzekļu.”
• Papildus operatīvajam plānam „Vācija” tika pārskatīti arī personāla pamatprincipi
attiecībā uz valsts un alianses aizsardzību.
Ar jauno Likumu par militārā dienesta modernizāciju, kas ir spēkā kopš 2026. gada 1. janvāra, atkal tika
ieviesta jauniešu reģistrācija un medicīniskā pārbaude.
Sākotnēji obligāta mobilizācija nav paredzēta, taču tā var tikt noteikta, ja mainās drošības situācija.
• NATO paplašina savu militāro loģistiku austrumu flangā.
Tostarp transporta koridori, noliktavu jauda un apgādes sistēmas, kuru mērķis ir nodrošināt
ātrāku bruņoto spēku pārvietošanu un apgādi.
• Kopš Krievijas uzbrukuma Ukrainai 2022. gada 24. februārī aptuveni septiņi miljoni cilvēku ir
pametuši Ukrainu un meklējuši patvērumu citās valstīs.
Vien ES vien vairāk nekā četri miljoni cilvēku saņēma pagaidu aizsardzības statusu.
• Pēc Krievijas uzbrukuma Ukrainai Ukrainas graudu eksports uz laiku samazinājās pat par 80
%, jo tika bloķētas galvenās Melnās jūras ostas.
Tikai pateicoties alternatīviem transporta maršrutiem un graudu nolīgumam, eksportu daļēji izdevās atkal palielināt.
• Karš Ukrainā radikāli mainīja gāzes piegādi Vācijā.
Desmitgadēm ilgā atkarība no Krievijas cauruļvadu gāzes beidzās pēc tam, kad piegādes ievērojami samazinājās.
Rezultātā izcēlās enerģētikas krīze, strauji pieauga gāzes cenas un Vācijas enerģētikas politika tika pārorientēta uz
alternatīviem piegādes avotiem un lielāku apgādes drošību.
2022. gada septembrī notikušais uzbrukums „Nord Stream“ cauruļvadiem situāciju vēl vairāk saasināja.
• Karš Ukrainā ievērojami apgrūtina Vācijas ekonomiku.
Enerģētiskā krīze, cenu pieaugums, problēmas piegādes ķēdēs un augstākas ražošanas izmaksas
galvenokārt vājina rūpniecību un samazina pirktspēju.
Starpposma secinājums
Vācu un Eiropas iedzīvotāju dzīves līmenis ir ievērojami mainījies kopš Ukrainas kara sākuma 2022. gadā.
Ja saasinātos citas krīzes – piemēram, migrācijas vai inflācijas krīze – vai pat izceltos
atklāts karš, Orzechovska tēze varētu apstiprināties:
„Kad viss sāk iziet no sliedēm, pilnīgi nobijušies iedzīvotāji neko nevēlas vairāk kā to,
lai beidzot atkal kāds nodrošinātu kārtību.
„Tad cilvēki ir gatavi pakļauties jebkuram šī it kā glābēja diktātam.“
3. Krīzes perēklis: Taivāna un eskalācijas risks starp ASV un Ķīnu
Vēl īss ieskats iespējamajā situācijas saasināšanā saistībā ar Taivānu:
Šim konfliktam ir īpaša nozīme, jo Taivāna varētu kļūt par iespējamo karstpunktu tiešā
konfrontācijā starp lielvarām – ASV un Ķīnu.
Šādai situācijas saasināšanai varētu būt tālejošas starptautiskas sekas, kas varētu novest pat līdz globālam konfliktam.
Ķīna uzskata Taivānu par savas valsts teritorijas daļu.
Taivāna uzskata sevi par neatkarīgu demokrātisku valsti.
ASV atbalsta Taivānu, oficiāli to neatzīstot par neatkarīgu valsti.
ASV jau desmitiem gadu piegādā Taivānai ieroču sistēmas un aizsardzības tehniku, tostarp pretgaisa aizsardzības sistēmas,
raķetes, radaru sistēmas, kuģus un modernus kaujas lidaparātus.
Taču arī šajā gadījumā, kā raksta „ZeroHedge“, jāņem vērā, ka Taivānas šaurums ir bīstamākais
militārā spēka un globālās ekonomikas krustpunkts.
Tas ir tāds apdraudējums, kas savieno teritoriālo suverenitāti, militāro sacensību un pasaules ekonomikas tehnoloģiskos pamatus.
25. jūlija rakstā ir teikts:
„Šeit redzams, ka Taivānas jautājums sniedzas tālu ārpus pašas salas robežām.
Jebkurš lielāks konflikts tieši apdraudētu vienu no pasaules nozīmīgākajiem tehnoloģiju un ekonomikas reģioniem
– tas ietekmētu pusvadītāju ražošanu, jūras tirdzniecību, finanšu tirgus un globālās piegādes ķēdes.
Tādējādi militāra krīze Taivānas šaurumā varētu izraisīt ekonomiskas sekas jau pirms konflikts pāraug visaptverošā karā.
„Reģiona stratēģiskā nozīme liecina, ka starptautiskajai sabiedrībai ir liela interese novērst situācijas
saasināšanos, taču tā nozīmē arī to, ka to dalībnieku skaits, kuriem ir ko zaudēt, ir ārkārtīgi liels.”
Tādēļ nevar izslēgt, ka Taivānas krīze ne tikai radītu militāras sekas, bet arī izraisītu milzīgas ekonomiskas krīzes,
kas skartu patērētājus, plašas iedzīvotāju grupas un mazās un vidējās uzņēmējdarbības pārstāvjus visā pasaulē.
Tas kalpotu par pamatu, lai CBDC un globālo pamatienākumu padarītu sabiedrībai pieņemamākus.
Pēc Volfa domām, tas nozīmētu finansiālās brīvības beigas un pasaules diktatūras izveidošanos.
Haoss un krīzes kā iespēja
Ja šī „Ordo ab Chao” tēze patiešām apstiprinātos – uz ko, pēc tās atbalstītāju domām, liecina daudzi apstākļi
–, tas nozīmētu, ka kari neizceļas vienīgi nejauši un to mērķis nav cilvēces iznīcināšana.
Krīzes tiek uzskatītas par līdzekli, ar kura palīdzību sabiedrībā ieviest jaunu globālo kārtību un panākt, lai tā šķistu vēlama.
Tajā pašā laikā Jaunās pasaules kārtības arhitekti cenšas uzturēt dažādus konfliktu perēkļus – tostarp
konfliktus Ukrainā un ar Irānu, kā arī Taivānas konfliktu.
No šādām krīzēm viņi var izvēlēties, atkarībā no situācijas attīstības, kuru dzirnakmeni vajadzētu iedarbināt.
Vai tā būtu ekonomikas, enerģētikas vai migrācijas krīze, vai pat karš vai jauna, iespējama pandēmijas krīze —
atkarībā no situācijas viņi izmanto atbilstošo gājienu, lai pakāpeniski ievestu savu pretinieku strupceļā.
Tomēr, raugoties vēsturiskā perspektīvā, krīzes var darboties arī kā sabiedrības pārveides paātrinātāji.
Covid krīzes laikā vairāk cilvēku nekā jebkad agrāk sāka apšaubīt politikas un mediju izplatīto viedokli.
Jūs esat izpratuši „Ordo ab Chao“ principu, saskaņā ar kuru krīzes – piemēram, tā saukto pandēmijas krīzi –
var izmantot, lai ieviestu jaunus likumus un pasākumus, līdz pat pasaules mēroga veselības diktatūrai.
Arī Ernsts Volfs pauž līdzīgu viedokli.
Lai gan, kā norāda Volfs, krīzes saasināsies, viņš tajās saskata arī pagrieziena punktu.
Uz jautājumu, kas viņam šajā pilnīgi trakulīgajā laikā vēl dod cerību, viņš atbildēja šādi:
„Fakts, ka cilvēces lielākie izgudrojumi vienmēr ir radušies vissarežģītākajās situācijās.
Nu, es taču esmu dzimis Ķīnā.
Krīzes simbols Ķīnā sastāv no diviem simboliem: no vienas puses – briesmas, no otras puses – iespēja.
Un es domāju, ka, ņemot vērā visus draudus, kas mūs apdraud, mums ir jāspēj saskatīt arī iespējas, kas mums paveras.
Un es domāju, ka mēs esam nonākuši pie kādas lielas attīstības posma beigām.
Tātad mēs esam nonākuši pie naudas vadītās sistēmas beigām.
Mēs atrodamies pārejas posmā uz datu vadītu sistēmu.
Un rodas jautājums – kas šos datus pārbaudīs?
Vai arī turpmāk būs tikai pavisam nedaudzi, kas to darīs savā labā?
Vai varbūt pastāv iespēja, ka mēs šos datus darīsim pieejamus visiem cilvēkiem un tādējādi veidosim
pasauli, kas ir daudz skaistāka nekā viss, ko esam piedzīvojuši pēdējo vairāku simtu gadu laikā?
Domāju, ka mums ir jāizvēlas starp šīm divām iespējām.
„Un tas, kurš vēlas piešķirt savai dzīvei jēgu, tam jācīnās par labāko no abām alternatīvām.”
Ja vēlaties padziļināti izpētīt jautājumu par to, kā krīzes var izmantot kā izmaiņu iespējas, iesakām iepazīties ar
Ivo Saseka iedvesmojošo un ceļu rādošo runu, ko viņš teica 2026. gada starptautiskajā draugu sanāksmē:
„Garīgās cīņas galvenā disciplīna“ – Starptautiskā draugu tikšanās 2026. gadā (kopā ar Ivo Saseku) 2026. gada 9. maijā
Es cenšos izkļūt no šīs būrī, kas mani ieskauj.
Kā es šeit nokļuvu?
Kā es varu izkļūt no šejienes?
Šīs rokas vēlas palīdzēt, palīdzēt šai satrauktajai pasaulei.
Taču kaut kas mani smagi satrieca un apturēja to, ko es gribēju sākt.
Daudzi centās man palīdzēt, sniedzot daudz padomu.
Visi mēģinājumi bija veltīgi.
Viena lieta mani izglāba: neliela patiesības dzirkstele.
Tas izveda mani no elles.
Ak, es nekad nepadodos, jo gaisma izkliedē tumsu.
Nav svarīgi, cik tumšs ir.
Pat vismazākā gaisma ir spēcīgāka par visdziļāko tumsību.
Gaisma izlaužas cauri naktij.
Tas ir atmaskojis jūsu ļauno spēli.
Tas, kas tika turēts noslēpumā, nāk gaismā.
Gaisma VIENMĒR pārvar nakti.
Liels malds katru dienu:
„Tas ir tavā labā,” viņi saka ar smaidu.
Mēs visi darām visu, ko viņi prasa.
Bet viņiem nekad nav pietiekami.
Viņu nebeidzamā alkatība nemazinās.
Tā turpināsies tik ilgi, kamēr mēs nepieņemsim patiesību.
Ak, viņas laiks ir beidzies, jo: gaisma pārvar nakti!
Nav svarīgi, cik tumšs ir.
Pat vismazākā gaisma ir spēcīgāka par visdziļāko tumsību.
Gaisma pārvar nakti.
Tas ir atmaskojis jūsu ļauno spēli.
Tas, kas tika turēts klusībā, nonāk dienasgaismā.
Gaisma VIENMĒR pārvar nakti.
Mēs neapstāsimies, kamēr mērķis nebūs sasniegts.
Mēs nepadodamies.
Gaisma kļūs arvien spožāka.
Nakts ir nekaitīga, jo: gaisma vienmēr pārvar nakti!
Nav svarīgi, cik tumšs ir.
Pat vismazākā gaisma ir spēcīgāka par visdziļāko tumsību.
Gaisma vienmēr pārvar nakti.
Tas ir atmaskojis jūsu ļauno spēli.
Tas, kas tika turēts klusībā, nāk gaismā.
Gaisma vienmēr pārvar nakti.
Pat vismazākā gaisma ir spēcīgāka par visdziļāko tumsu.
Gaisma izlaužas cauri naktij.
Tas, kas tika turēts klusībā, nonāk gaismā.
Gaisma uz visiem laikiem izkliedē nakti.