Hvad har den seneste flygtningebølge fra Ceuta, konflikterne i Mellemøsten, en voldsom energikrise, en galopperende
inflation, et finanssystem i sammenbrud, 15-minutters-byer og andre brændpunkter med hinanden at gøre?
Det kan du læse mere om i dette spændende interview med Ernst Wolff.
Mens mange mennesker ser med forfærdelse og bekymring på de aktuelle kriser og begivenheder, retter finans- og
økonomianalytikeren Ernst Wolff gang på gang sine seeres opmærksomhed mod baggrunden for
og fællestrækene ved alle disse begivenheder.
I en tid med flere og mere alvorlige kriser er der mere end nogensinde brug for mennesker, der »kan se
sammenhænge og mønstre og virkelig tænke tingene til ende«.
Hej, alle sammen. I dag har vi Ernst Wolff på besøg. Mange tak for din tid.
Tak for invitationen.
Med glæde. Og hvad siger du til grænseovertrædelsen i Ceuta?
Jeg tror, det er et meget vellykket træk fra efterretningstjenesterne og de
zionistiske milliardærer i kulissen.
Altså, det hele har selvfølgelig krævet en meget omfattende og langvarig forberedelse, som vi ikke har hørt noget om.
Nå, lad os først lige hurtigt se på Ceutas geografi.
Ceuta er en enklave. Området hører til Spanien, men ligger omgivet af Marokko på det nordafrikanske fastland, ligesom Melilla.
Det er altså de to enklaver, der egentlig ligger på marokkansk territorium, altså i Nordafrika, men som hører til Spanien.
Og så er der også Vestsahara, som også spiller en meget vigtig rolle i denne
sammenhæng. Den ligger mellem Marokko og Mauretanien.
Det er et land, der egentlig ikke tilhører nogen i øjeblikket. Der findes en
befrielsesorganisation, Polisario, som gør krav på landet.
Så gør Algeriet også krav på landet. Der er altså en hel del konflikter der.
Og nu er der sket følgende: I 2020 indgik Donald Trump Abraham-aftalerne.
Det er en aftale mellem Israel og islamiske stater, angiveligt med det formål at skabe fred i området.
I virkeligheden omfatter denne aftale militært og teknisk samarbejde – især inden for cybersikkerhed.
Denne aftale blev altså indgået i 2020 mellem Israel, Bahrain og De Forenede Arabiske
Emirater, og senere sluttede Marokko og Sudan sig til.
Der er altså en aftale mellem Marokko og Israel om fælles militært samarbejde og samarbejde på det digitale område.
I april i år blev der indgået en aftale – en militæraftale med en løbetid på ti år – mellem USA og Marokko.
Det er interessant, at Marokko i øjeblikket køber 60 % af sine våben fra USA.
Israel importerer omkring 67 til 69 % af sine våben. Det er altså en stor aftager af amerikanske våben.
Og efter denne aftale i april i år var den marokkanske regering så taknemmelig over for USA,
at den opkaldte en motorvej efter Donald Trump.
Der er altså en 1000 km lang motorvej i Marokko, der hedder Donald Trump Highway.
Altså, der har været en hel del forberedelser bag kulisserne. Og så var der selvfølgelig krigen mod Iran.
Og under krigen i Iran tillod Spanien ikke amerikanerne at benytte de der luftbaser – og er
dermed praktisk talt kommet i USA’s søgelys.
Og USA og Israel vil selvfølgelig hævne sig på Spanien. Og hvad har de så gjort nu?
De har iscenesat denne flygtningekrise, for der er jo ingen i hele verden, der tror på, at 60.000 mennesker på én
gang inden for 6 timer kan samle sig og klatre over grænserne.
Det hele var altså nøje strategisk forberedt, og det er et helt klart slag.
Og det er vigtigt at have i baghovedet, at der her ikke er tale om en konflikt – i virkeligheden
– mellem Marokko og Spanien samt USA og Israel.
Det handler om at aflede folks opmærksomhed og den internationale offentligheds opmærksomhed fra det største svindelnummer,
der nogensinde er begået i det finansielle system.
Altså, netop i går hørte vi, at den amerikanske finansminister Scott Bessent sagde: »Vi er tæt på at indgå en aftale med Iran.«
Og straks styrtdykkede olieprisen igen, og nogle milliardærer har endnu en gang tjent rigtig, rigtig mange penge.
Og vi står over for en kæmpe katastrofe, en kæmpe finansiel og økonomisk katastrofe.
Og så skal der selvfølgelig præsenteres en syndebuk for befolkningen, og som syndebuk bliver
indvandrerne præsenteret for dem. Det er hele baggrunden.
Jeg har også set rigtig mange interviews, altså med migranterne og journalisterne.
Og de sagde også – faktisk lød det sådan her: »Ja, nu er grænserne åbne. Gå, gå, gå! Gå igennem!«
Og derfor er de så at sige pludselig alle færdige. Og så sagde de også, at et par dage senere
lød det: »Kom tilbage, mine børn, kom tilbage!«
Og det, men de ved det ikke selv. Jeg synes også, det er så voldsomt, at mennesker sådan bare bliver brugt som skakbrikker.
Så: »I går nu derover og får et bedre liv.« »Åh ja, vi går derover.«
Og så sådan her: »Kom tilbage, det var bare for sjov.« »Okay, okay.«
Det triste er, at det hele jo har opfyldt sit formål.
Altså, folk har igen været opbragte over indvandrerne.
Alle i Europa er meget bange for den næste indvandrerbølge, som helt sikkert vil komme.
Og alle vil så blive indstillet på at sige: »Altså, det er egentlig ikke folkene på Wall Street og på alle børserne, der
er ansvarlige for vores elendighed, men derimod indvandrerne.«
Og derfor har disse ultrarige milliardærer naturligvis frit spil i kulissen.
Hvorfor tror du, at der i sidste ende rapporteres så forskelligt?
Altså, i de offentlige medier rapporterer man jo sådan her: De har altså fundet de eneste to kvinder og vist, at de stakkels
kvinder nu har svømmet langt, selvom man også kunne se, at de måske har svømmet 130 meter for at få et endelig
godt liv, og nu bliver de behandlet så dårligt af Spanien.
Ja, nej, ikke andet end det, jeg lige har sagt. Altså, folk bliver sat op mod hinanden.
Altså, på den ene side er der dem, for hvem det er helt klart, at migranterne er det værste, der findes.
De kræver remigration, ligesom AfD, som naturligvis vil gribe chancen.
Og så vil de altså lade som om, at alt bliver meget bedre, hvis vi sender alle migranterne hjem.
På den anden side er der dem, der har stor medfølelse med disse menneskers skæbne, fordi mange af dem
naturligvis ønsker at komme hertil ud af ren fattigdom.
Og når der opstår store hungersnødkatastrofer, er det naturligvis en humanitær katastrofe af ufattelige dimensioner.
Men hvordan kan man bedre sætte folk op mod hinanden ved at rapportere på den måde, som for eksempel ARD og Tagesschau gør?
Det er rigtigt. Jeg vil også sige, at løsningen på dette problem grundlæggende set er, at man i det land, hvor
der bevidst fremprovokeres krig eller sult, løser problemet dér, så befolkningen der kan leve.
Ja, hvis, hvis USA for eksempel var interesseret i, at forholdene i Marokko blev bedre, så ville de ikke bare gribe ind på en eller
anden måde og indgå forsvarsalliancer med Marokko, men sørge for, at den marokkanske regering ikke køber våben,
men i stedet sørger for, at befolkningen får ordentlig mad.
[…] I Ceuta er det sådan, at – vi har jo en lidt venstreorienteret regering der – kampen mod venstrefløjen er nu i gang.
Det er venstrefløjen, der vil have alle flygtningene ind. Her siger man, at der nu igen er sket
et terrorangreb, så vi må slå ned på højrefløjen.
Men alle dem til højre siger, at det er venstrefløjens skyld, fordi det jo er dem, der er
ansvarlige for, at migranterne kommer hertil lige nu.
Fantastisk. På den måde har man vendt de to sider mod hinanden og kan nu fortsætte med sin dagsorden og gøre folk endnu fattigere,
gøre dem til slaver og føre dem ind i et digitalt diktatur.
[…] Og der er jo rigtig mange projekter i Tyskland, hvor der er noget at lave.
Og i stedet for at løse dem, kommer der så for eksempel denne pensionsreform, og her står der, at ja, pensionen
ved 63 år for eksempel er på vej til at blive afskaffet.
Øh, hvad synes du om det? Altså, at man arbejder mere og får mindre.
Det viser den iskold kynisme, der præger vores tid, for på børserne tjenes der penge som aldrig før.
Milliardærerne bliver stadig rigere rundt om i verden, og så får de fattige – altså netop de fattigste, den fattigste del af
befolkningen, som har mindst mulighed for at forsvare sig, pensionisterne – at vide: »Hør
her, vi er nødt til at spare på jeres regning.«
Det viser altså, i hvilken retning det hele bevæger sig.
Det vil altså ikke blive det mindste bedre, men den sociale ulighed – og det er, tror jeg, i øjeblikket det største problem
i verden overhovedet – ud over alle de krige, der udkæmpes.
Men denne sociale ulighed bliver drevet stadig længere ud i det uendelige.
Og frem for alt ser man så, at der debatteres om det på den ene side, og på den anden side siger man:
»Åh, kan man ikke lempe gældsbremsen lidt? Vi skaffer lige lidt flere penge«, men ikke for at du skal sige:
»Okay, jeg er nødt til først at få systemet på fode igen, ansætte rigtige arbejdere, så det hele kommer til at fungere igen.«
Nej, du siger: »Vi sparer på dig.« Der vil ikke ske nogen ændringer, der vil ikke ske nogen forbedringer.
»Og på den anden side tager vi mere gæld, og det smider vi så over i Ukraine.«
Ja, desværre glemmer folk det jo meget hurtigt.
Gældsbremsen er jo blevet lempet, og det skete kort før hr. Merz blev forbundskansler; han sørgede nemlig for,
at gældsbremsen blev suspenderet for forsvarsudgifterne.
Så der blev altså hurtigt sat hundrede milliarder til rådighed.
Når det så drejer sig om pensionisterne, bliver hver eneste million vendt og drejet tre gange, og til
sidst får pensionisterne mindre, end de hidtil har fået.
Ja. Og det næste problemområde, for eksempel – der kommer jo rigtig mange rapporter om, at gaslagrene er
usædvanligt tomme. Hvad tror du, der venter os her?
Ja, det er, det er en kendsgerning, og det gælder ikke kun for Tyskland, det gælder for alle lande i verden.
De strategiske oliereserver er blevet angrebet overalt.
De er nu nede på et lavpunkt, som ikke er set i 40–45 år.
Og vi ser jo, at Hormuzstrædet stadig er blokeret. Der bliver altså fortalt os nye løgne hver dag.
Men samtidig oplever vi også, at vi slet ikke længere bliver informeret om vigtige begivenheder i Mellemøsten, for
eksempel at verdens største olieraffinaderi i Saudi-Arabien blev alvorligt beskadiget under et droneangreb.
Der er ikke blevet rapporteret yderligere om det. Vi hører slet intet om det.
Altså sørges der helt systematisk for, at der bliver stadig mindre råolie og stadig mindre naturgas til rådighed.
Og det viser mig, at vi helt bevidst og med vilje bliver drevet ind i en enorm energikrise, som vil føre til
prisstigninger overalt, fordi alle priser afhænger af energi.
Og for mig er det en bevidst strategi for at sætte gang i inflationen. Vi lever i en tid med den højeste gæld nogensinde.
Netop USA har nået det højeste gældsniveau nogensinde. Og hvordan kan man afvikle gæld? Ved at fremprovokere inflation.
Og jeg tror, at vi i øjeblikket står over for en galopperende inflation, der muligvis vil udvikle sig til hyperinflation, og at
man i forbindelse med denne hyperinflation muligvis vil indføre nye penge i form af CBDC’er, altså digitale centralbankpenge.
Altså, efter min mening står vi over for et efterår, der vil medføre en helt, helt enorm, en virkelig enorm omvæltning.
Man kan virkelig se, at det ikke kun er sådan i Tyskland.
For eksempel talte vi også om Rusland under vores sidste samtale, som jo også gennemgår en benzinkrise.
Det er et verdensomspændende fænomen i øjeblikket.
Altså, det er jo sådan, at man ikke må se på regeringerne. Regeringerne er jo ikke andet end marionetter.
Hr. Putin er heller ikke andet end en marionet for de russiske oligarker, og de er kun interesseret i
deres egne formuer og i at udvide deres egen magt.
Det kan godt være, at hr. Putin på et eller andet tidspunkt bliver sat af.
Jeg er jo helt sikker på, at Donald Trump også snart vil blive sat ud af spillet.
Man behøver blot at se, hvordan hans vicepræsident i stigende grad tager afstand fra ham.
Det er jo interessant, at J.D. Vance næsten aldrig er til stede ved alle disse pressekonferencer.
Det er altid Marco Rubio, og for nylig enten hr. Hegseth eller hr. Bessent ved siden af ham, men J.D. Vance dukker aldrig op.
Jeg tror altså, at Donald Trump på et eller andet tidspunkt snart vil have udfyldt sin rolle, og at han derefter vil blive
udpeget som syndebuk sammen med hele sin familie, fordi de jo så åbenlyst har beriget sig selv på det seneste.
Så vil man sige til folket: »Han har vildledt jer. Nu går vi videre«, og så vil folket følge en eller anden anden leder.
Men kan du virkelig forestille dig, at de, der virkelig har noget at sige, alle ser i samme retning?
Altså, som du sagde, at de russiske oligarker fremprovokerer en energikrise, samtidig i Tyskland, samtidig i USA og – altså, man
siger jo ikke – og i Kina for eksempel, og at man ikke siger sådan her: »Nej, vi gør det
modsatte«, eller »Så er det os, der til sidst …«
De er jo ikke dumme. De ved jo udmærket godt, at det globale finanssystem er ved at bryde sammen.
Altså, vi har den største gældsbyrde nogensinde. Der er den største pengemængde nogensinde.
Der, der er ikke længere nogen normale måder at redde dette system på. Det ved alle.
Og vi er i øjeblikket vidne til en total og fuldstændig udplyndring af dette system,
som alle insidere ved snart vil bryde sammen.
Det er baggrunden for alt det, der sker lige nu. Og det er de selvfølgelig alle enige om.
Selvfølgelig har de også forskellige interesser og forsøger altid at snuppe hinandens andel. Det er ubestridt.
Men der er denne grundlæggende interesse og denne grundlæggende interesse samt den grundlæggende viden om, at
vores finansielle system, som det har fungeret i flere hundrede år, ikke længere fungerer i øjeblikket.
Og hvad tror du så, hvordan det vil gå videre med krigen mod Iran?
Nå, sådan er situationen jo, og den skal selvfølgelig på en eller anden måde gøres værre. Det betyder –
– Ja, det bliver jo gjort værre i øjeblikket.
Det er jo også interessant, at denne Ceuta-konflikt har noget med det at gøre, fordi Ceuta jo ligger ved Gibraltarstrædet.
Gibraltarstrædet er et stræde mellem Atlanterhavet og Middelhavet.
Der passerer alle våbnene igennem. Altså alle de våben, som amerikanerne ikke kun sender til Marokko, men
også videresender til Israel – de passerer igennem der.
Altså, det er også en rigtig vigtig vej, og en stor del af handelen foregår der.
Altså, hvis det skulle komme til en åben konflikt, ville det også forværre den økonomiske situation i verden yderligere.
Og vi ser jo, at der slet ikke sker noget i Hormuzstrædet.
Tværtimod spredes der løgne, som f.eks. den fra hr. Bessent i går, der netop hævdede, at
man angiveligt var tæt på at indgå en aftale.
Jeg formoder, at det hele vil eskalere endnu mere, og at vi på et eller andet tidspunkt inden for de næste 6, 8 eller 12 uger vil
opleve en virkelig stor katastrofe, nemlig at alle regeringer bliver nødt til at erklære sig konkurs og sige til deres borgere:
»Det er vi kede af, men vi har ikke længere nogen olieforsyninger eller naturgasforsyninger.«
Og så vil prisen på råolie og naturgas skyde helt i vejret, og så vil alle priser skyde i vejret, og så vil vi opleve, at
inflationen ikke længere vil være i etcifret, men i tocifret omfang, og dermed også nå højere
niveauer, end vi har oplevet siden Anden Verdenskrig.
Og hvor langt tror du, de vil gå med det?
Altså sådan, at der er kæmpe borgerkrige eller noget i den stil, så man bare står der og så tænker man: Okay, her er løsningen.
Det er det digitale…
Jeg ved ikke, hvor langt de væbnede konflikter vil gå, men jeg formoder, at man så vil reagere på en anden måde.
Man skal kende hele dagsordenen for netop WEF i den sammenhæng.
De har jo længe slået til lyd for eksempelvis »15-minutters-byer«.
Det kan meget vel være, at der indføres »15-minutters-byer«, og at den digitale overvågning bliver kraftigt udvidet, så vi f.eks.
kun må tanke én gang om ugen eller måske kun må købe en bestemt mængde benzin, og at vi også
bliver underlagt begrænsninger ved køb af visse varer.
Forberedelserne er jo på plads. Vi er jo efterhånden fuldstændig digitaliseret.
Jeg tror altså, at der venter os en masse restriktioner, som naturligvis også hænger sammen med for eksempel det digitale
ID, som muligvis vil blive indført hurtigere end planlagt.
Men jeg tror, at for eksempel »15-minutters-byer« vil komme til at spille en meget stor rolle i den sammenhæng.
Og nu er det store spørgsmål selvfølgelig: Hvad skal vi gøre med vores viden? Nå, lad os prøve at sætte dig ind i et rollespil.
Forestil dig, at du nu bor i Tyskland, har dit eget lille hus der, men nu gerne vil handle.
Du ved, altså, man forestiller sig virkelig, at det bliver helt, helt forfærdeligt. Hvad skal jeg nu gøre?
Jeg tror, det vigtigste lige nu er at bevare roen og holde sig orienteret om, hvad der sker omkring en, for det hjælper i
hvert fald med, at man ikke mister kontakten med virkeligheden.
Så ville jeg sige, at jeg ville forberede mig på, at inflationen stiger kraftigt.
Altså, jeg ville skaffe mig holdbare fødevarer; hvis jeg befandt mig i den nederste ende af indkomstskalaen, ville jeg faktisk
sørge for at have et forråd af fødevarer til to til tre måneder.
Nu, i det omfang det altså rent faktisk er muligt.
Og så ville jeg under alle omstændigheder sørge for, at jeg ikke har alt for mange penge på min bankkonto, for jeg regner også med
en større bankkrise, og en større bankkrise vil betyde, at bankerne så vil indføre en bankferie, og at man så
faktisk ikke længere kan hæve kontanter i hæveautomaterne.
Altså, jeg vil sige, at det lige nu ville være en god idé at have en kontantbeholdning
til cirka tre måneder, som man kan råde over.
Ellers ville jeg sige, at jeg ikke ville satse på penge, opsparingskonti og den slags.
Jeg ville opsige livsforsikringer og den slags – alle mulige forsikringer – hvis det var muligt, og hellere få udbetalt
pengene og bruge dem til at købe materielle værdier for.
[…] Så jeg kan kun anbefale alle, der har lidt opsparing, at investere den hellere i sølv eller andre materielle værdier.
[…] Jeg ville for eksempel heller ikke emigrere lige nu, fordi det kræver lang forberedelse at emigrere. Man skal
vide, hvor man skal hen, man skal kunne sproget og sådan noget.
Men at emigrere så hastigt, i sidste øjeblik, det synes jeg er meget, meget uklogt.
Men jeg må sige, at hvis jeg boede i visse storbyer, hvis jeg boede i nærheden af vandværker, elværker eller
militærbaser, så ville jeg i det mindste lægge en plan B.
Hvor kan jeg tage hen, hvis der rent faktisk skulle finde droneangreb sted i Tyskland?
Det må man regne med. Ingen ved, om det vil ske, men det er altid meget betryggende, når man på forhånd
ved, hvad man skal gøre, hvis det værst tænkelige sker.
Altså, jeg ville lægge en plan B for alle disse værst tænkelige scenarier, så håbe på, at de værst tænkelige
scenarier ikke indtræffer, men under alle omstændigheder være forberedt på eventuelle katastrofer.
Og hvad siger du til Schweiz?
[…] Jeg tror godt nok, at Schweiz er relativt sikkert, fordi Schweiz altid har været et tilflugtssted for de ultrarige, og
de vil også fremover sørge for, at Schweiz forbliver neutralt, og at der faktisk ikke finder nogen angreb sted i Schweiz.
Men man må sige, at også Østrig, for eksempel, simpelthen er så uinteressant for verdenspolitikken.
Jeg tror næppe, at man på nogen måde skal forvente større droneangreb på mindre byer i Østrig.
Men jeg tror også, at det vil være det samme hos os. Altså, hvis man bor et eller andet sted hos os – hvad enten det er i
Slesvig-Holsten, Bayern eller Baden-Württemberg – hvis man bor på landet og ikke ligefrem tæt på en militærbase, en
militærflyveplads eller et kraftværk, så kan man gå ud fra, at man også der vil blive skånet for eventuelle angreb.
Men det er trist, at vi overhovedet skal tale om sådan noget.
Altså, jeg må sige, at indtil for ti år siden ville jeg aldrig, aldrig have troet, at jeg en dag skulle tale om den slags ting.
Altså, det er virkelig en meget, meget svær tid, vi lever i lige nu.
[…] Ja, altså, jeg vil gerne sige mange tak for alle oplysningerne og for dine
løsninger, og vi tales selvfølgelig ved næste gang.
Vi har jo nok emner.