Що спільного між нещодавньою хвилею біженців із Сеути, конфліктами на Близькому Сході, масштабною енергетичною
кризою, стрімкою інфляцією, фінансовою системою, що руйнується, «15-хвилинними містами» та іншими гострими проблемами?
Про це ви дізнаєтеся з цього цікавого інтерв’ю з Ернстом Вольфом.
Поки багато людей з жахом і занепокоєнням спостерігають за поточними кризами та подіями, фінансовий та
економічний аналітик Ернст Вольф раз по раз звертає увагу своїх глядачів на передумови та спільні риси всіх цих подій.
У часи загострення численних криз як ніколи раніше потрібні люди, які «вміють розпізнавати взаємозв’язки та
закономірності й дійсно домислювати справи до кінця».
Привіт, мої дорогі. Сьогодні у нас в гостях Ернст Вольф. Дуже дякую, що знайшов час.
Дякую за запрошення.
З радістю. А що ти скажеш про прорив кордону в Сеуті?
Я вважаю, що це дуже вдалий маневр спецслужб та сіоністських мільярдерів, які стоять за цим.
Отже, звичайно, все це вимагало дуже масштабної та тривалої підготовки, про яку ми нічого не знали.
Отже, спочатку коротко про географію Сеути.
Сеута — це анклав. Ця територія належить до Іспанії, але, так само як і Мелілья, розташована на
материковій частині Північної Африки в оточенні Марокко.
Отже, це дві анклави, які фактично розташовані на території Марокко, тобто в Північній Африці, але належать до Іспанії.
А ще є Західна Сахара, яка також відіграє дуже важливу роль у цьому контексті. Вона розташована між Марокко та Мавританією.
Це країна, яка наразі, по суті, нікому не належить. Там діє визвольна організація «Полісаріо», яка претендує на цю територію.
Тоді й Алжир претендує на цю територію. Отже, там існує чимало конфліктів.
І ось що сталося: у 2020 році Дональд Трамп уклав «Угоди Авраама».
Це угода між Ізраїлем та ісламськими державами, нібито з метою встановлення там миру.
Насправді ця угода передбачає військове та технічне співробітництво, зокрема у кіберсфері.
Отже, ця угода була укладена у 2020 році між Ізраїлем, Бахрейном, Об’єднаними Арабськими
Еміратами, а згодом до них приєдналися Марокко та Судан.
Отже, між Марокко та Ізраїлем укладено угоду про співпрацю у військовій сфері та у цифровому просторі.
Тоді, у квітні цього року, між США та Марокко було укладено угоду — військову угоду, розраховану на десять років.
Цікаво, що наразі Марокко закуповує 60 % своєї зброї у США.
Ізраїль імпортує приблизно від 67 до 69 % своєї зброї. Отже, це великий покупець американської зброї.
І після укладення цієї угоди у квітні цього року уряд Марокко був настільки вдячний США, що
назвав автомагістраль на честь Дональда Трампа.
Отже, у Марокко є автомагістраль довжиною 1000 км, яка називається «Дорога Дональда Трампа».
Отже, за лаштунками відбувалося чимало підготовчих заходів. А потім, звісно, почалася війна з Іраном.
А під час війни в Ірані Іспанія не дозволила американцям використовувати свої авіабази
— тож, по суті, опинилася у полі зору США.
І США та Ізраїль, звісно, хочуть помститися Іспанії. І що вони тепер зробили?
Вони інсценували цю кризу з біженцями, адже ж ніхто у світі не повірить, що 60 000 людей раптом за
6 годин зібралися разом і перелізли через кордон.
Отже, все це було ретельно сплановано зі стратегічної точки зору, і це — цілком очевидний удар.
І при цьому важливо усвідомлювати, що насправді мова тут йде не про конфлікт між
Марокко та Іспанією, а також між США та Ізраїлем.
Йдеться про те, щоб відвернути увагу людей, світової громадськості від найбільшого шахрайства,
яке коли-небудь траплялося у фінансовій системі.
Отже, саме вчора ми почули, як міністр фінансів США Скотт Бессент заявив: «Ми на порозі укладення угоди з Іраном».
І одразу ж ціна на нафту знову стрімко впала, а деякі мільярдери знову заробили дуже-дуже багато грошей.
І ми стоїмо на порозі величезної катастрофи — величезної фінансової та економічної катастрофи.
І, звісно, людям треба показати винуватця, і саме мігрантів їм і подають як винуватців. Ось у чому полягає весь контекст.
Я теж бачила там дуже багато інтерв’ю — як із мігрантами, так і з журналістами.
І вони теж сказали, а саме: «Так, тепер кордони відкриті. Ідіть, ідіть, ідіть! Проходьте!»
І тому, так би мовити, раптом вони всі пройшли. А потім вони ще й сказали, що через кілька днів
пролунало: «Повертайтеся, діти мої, повертайтеся!»
І це, але вони самі про це не знають. Тож я теж вважаю це дуже жахливим — те, як людей
просто використовують, наче шахові фігури.
Ось так: «Ви тепер підете туди і будете жити краще». «О так, ми підемо туди».
А потім ось так: «Повертайтеся, це був лише жарт». «Гаразд, гаразд».
Сумно те, що все це, зрештою, виконало своє призначення.
Отже, всі знову почали обурюватися з приводу мігрантів.
Усі жителі Європи дуже бояться наступної хвилі міграції, яка, безсумнівно, настане.
І тоді всіх людей підштовхуватимуть до того, щоб вони казали: «Отже, насправді винні в наших бідах не
люди з Уолл-стріт і з усіх цих бірж, а мігранти».
І завдяки цьому ці надзвичайно багаті мільярдери, які діють за лаштунками, мають, звісно, повну свободу дій.
Як ти думаєш, чому в підсумку про це повідомляють так по-різному?
Отже, у державних ЗМІ про це повідомляють так: Вони знайшли єдиних двох жінок і показали, що бідолахи пропливли таку велику
відстань, хоча там було видно, що вони пропливли, мабуть, 130 метрів заради нарешті гарного
життя, а тепер Іспанія так погано з ними поводиться.
Так, ні, нічого іншого, крім того, що я щойно сказав. Тобто людей нацьковують один на одного.
Отже, з одного боку є люди, для яких абсолютно очевидно, що мігранти — це найгірше, що може бути.
Вони вимагають реміграції, так само як і партія «АдФ», яка, звісно, охоче підтримає цю ідею.
І вони тоді будуть робити вигляд, ніби все стане набагато краще, якщо ми відправимо всіх мігрантів додому.
З іншого боку, є люди, які дуже співчувають долі цих людей, адже, звісно, багато хто з них
прагне приїхати до нас через сувору бідність.
А коли там трапляються великі голодні катастрофи, то це, звісно, людська катастрофа неймовірних масштабів.
Але як можна ще краще нацькувати людей один на одного, подаючи новини так, як це роблять, наприклад, ARD і «Tagesschau»?
Це правда. Я б також сказала, що, в принципі, вирішення цієї проблеми полягає в тому, щоб у країні, де
навмисно провокують війну чи голод, вирішити ці проблеми і забезпечити людям там можливість жити.
Так, якби, наприклад, США були зацікавлені в тому, щоб ситуація в Марокко покращилася, то вони б не втручалися якимось чином і не
укладали б з Марокко якісь оборонні союзи, а подбали б про те, щоб марокканський уряд не купував зброю, а
натомість забезпечував людей нормальним харчуванням.
[…] Щодо Сеути, то там ситуація така, що — адже у нас там уряд, який дещо схиляється до лівих
поглядів — зараз там починається боротьба проти лівих.
Ліваки — це ті, хто хоче, щоб сюди прийняли всіх біженців. Тут кажуть: ось знову стався
теракт, отже, ми маємо вжити заходів проти правих.
Однак усі праві стверджують, що винні ліві, адже саме вони несуть відповідальність за те, що мігранти зараз приїжджають сюди.
Чудово. Таким чином вдалося налаштувати обидві сторони одна проти одної, і тепер можна продовжувати
реалізовувати свою програму, ще більше збіднюючи людей, поневолюючи їх і ведуть до цифрової диктатури.
[…] А в Німеччині є дуже багато справ, якими потрібно займатися.
І замість того, щоб вирішувати ці проблеми, з’являється, наприклад, ця пенсійна реформа, і тут кажуть,
що, наприклад, пенсія у 63 роки, мабуть, скоро зникне.
Е-е, а що ти про це думаєш? Ну, тобто більше працювати, а отримувати менше.
Це свідчить про крижаний цинізм нашого часу, адже на фондових ринках заробляють як ніколи раніше.
У світі мільярдери стають дедалі багатшими, а бідним, тобто саме найбіднішим, найбіднішій частині населення, яка
найменше здатна захищатися, — пенсіонерам — кажуть: «Слухайте, тепер нам доведеться економити за ваш рахунок».
Отже, це показує, у якому напрямку все рухається.
Отже, ситуація анітрохи не покращиться, а соціальна нерівність — і це, на мою думку, наразі найбільша
проблема у світі — поряд з усіма війнами, що ведуться.
Але ця соціальна нерівність продовжує зростати до нескінченності.
І головне, що ти бачиш: з одного боку про це дискутують, а з іншого — кажуть:
«О, а можна ще трохи послабити обмеження на боргові витрати? Ми зараз ще трохи грошей
роздобудемо», але не для того, щоб ти сказав:
«Гаразд, тепер мені спочатку треба оновити систему, знову залучити справжніх працівників, щоб усе знову запрацювало».
Ні, ти кажеш: «Ми економимо за твій рахунок». Нічого не зміниться, нічого не покращиться.
«А з іншого боку, ми беремо ще більше боргів і потім кидаємо їх на Україну».
Так, на жаль, люди дуже швидко забувають.
Отже, обмеження на державний борг було послаблено, причому це сталося незадовго до того, як пан Мерц став федеральним
канцлером: саме він домігся того, щоб обмеження на державний борг було призупинено щодо видатків на озброєння.
Отже, там тоді швидко виділили сто мільярдів.
А коли справа доходить до пенсіонерів, то кожен мільйон ретельно перераховують тричі, і в результаті
пенсіонери отримують менше, ніж отримували раніше.
Так. А щодо наступної проблеми, наприклад: з’являється дуже багато повідомлень про те, що газові сховища
надзвичайно порожні. Як ти думаєш, що нас тут чекає?
Так, це, це факт, і це стосується не лише Німеччини, а й усіх країн світу.
Стратегічні запаси нафти зазнали атак повсюди.
Наразі вони перебувають на найнижчому рівні, якого не досягали протягом останніх 40–45 років.
І ми ж бачимо, що протока Ормуз досі заблокована. Отже, нам щодня розповідають нові брехні.
Водночас ми також спостерігаємо, що нас більше взагалі не інформують про важливі події на Близькому Сході, наприклад про
те, що в Саудівській Аравії найбільший у світі нафтопереробний завод зазнав значних пошкоджень внаслідок атаки дронів.
Про це більше нічого не повідомлялося. Ми про це взагалі нічого не чуємо.
Отже, цілком систематично дбають про те, щоб нафти та природного газу ставало дедалі менше.
І це свідчить про те, що нас цілком свідомо й навмисно штовхають у величезну енергетичну кризу, яка призведе до зростання цін — і
це відбуватиметься повсюдно, адже всі ціни залежать від енергії.
І для мене це цілеспрямована стратегія, спрямована на розпалювання інфляції. Ми живемо в епоху найвищого рівня заборгованості.
Саме США досягли найвищого рівня заборгованості за всю історію. А як можна позбутися боргів? Шляхом спровокування інфляції.
І я вважаю, що зараз ми стикаємося з стрімкою інфляцією, яка, можливо, переросте в гіперінфляцію, і що в умовах цієї
гіперінфляції, ймовірно, буде введено нові гроші у вигляді CBDC, тобто цифрової валюти центрального банку.
Отже, на мій погляд, нас чекає осінь, яка принесе з собою дуже-дуже величезні, справді величезні зміни.
Дійсно видно, що так відбувається не лише в Німеччині.
Так, наприклад, під час нашої останньої розмови ми також говорили про Росію, яка, зрештою, теж переживає бензинову кризу.
Наразі це світове явище.
Отже, справа в тому, що не слід орієнтуватися на уряди. Уряди — це не що інше, як маріонетки.
Пан Путін також є нічим іншим, як маріонеткою російських олігархів, а ті зацікавлені у
збереженні власних статків та розширенні власної влади.
Цілком можливо, що пана Путіна колись все-таки усунуть з посади.
Я цілком впевнений, що Дональда Трампа теж незабаром усунуть.
Достатньо лише подивитися, як його віце-президент дедалі більше віддаляється від нього.
Тож цікаво, що Дж. Д. Венс майже ніколи не з’являється на цих прес-конференціях.
Поряд із ним завжди стоїть Марко Рубіо, а останнім часом — або пан Хегсет, або пан
Бессент, але Дж. Д. Венс ніколи не з’являється.
Отже, я думаю, що Дональд Трамп незабаром виконає свою роль і що його, разом з усією його родиною, проголосять «козлом відпущення»,
адже вони, як відомо, останнім часом так очевидно збагатилися.
Тоді людям скажуть: «Він ввів вас в оману. Ми тепер підемо далі», — і тоді люди підуть за якимось іншим лідером.
Але чи справді ти можеш уявити собі, що ті, хто дійсно має що сказати, всі дивляться в одному напрямку?
Тобто, як ти сказав, що російські олігархи спричиняють енергетичну кризу одночасно в Німеччині, одночасно у США і — ну,
справді, щоб ніхто не сказав — і, наприклад, у Китаї, і щоб ніхто не сказав щось на кшталт: «Ні, ми зробимо
навпаки», або «Тоді ми будемо тими, хто в кінцевому підсумку…»
Вони ж не дурні. Вони ж прекрасно знають, що світова фінансова система на межі краху.
Отже, ми маємо найбільшу за всю історію заборгованість. Обсяг грошової маси є найбільшим за всю історію.
Так, нормальних способів врятувати цю систему вже немає. Це всім відомо.
І зараз ми спостерігаємо повне й абсолютне розграбування цієї системи, про яку всі
інсайдери знають, що незабаром вона зазнає краху.
Ось у чому полягає суть усього того, що зараз відбувається. І в цьому, звісно, всі одностайні.
Звісно, у них також різні інтереси, і вони постійно намагаються відібрати один в одного частину своїх ресурсів. Це безперечно.
Але є цей основний інтерес, а також базові знання про те, що наша фінансова система, яка функціонувала
протягом кількох сотень років, наразі вже не працює.
А як, на твою думку, далі розвиватиметься ситуація з війною в Ірані?
Отже, ситуація, звісно, така, що її треба якось погіршити. Це означає —
– Так, зараз ситуація тільки погіршується.
Цікаво також те, що цей конфлікт навколо Сеути теж має до цього певний стосунок, адже
Сеута розташована саме в Гібралтарській протоці.
Гібралтарська протока — це морська протока між Атлантичним океаном і Середземним морем.
Через неї проходить вся зброя. Тобто вся зброя, яку американці не тільки відправляють до Марокко, а
й далі — до Ізраїлю, — проходить саме через неї.
Отже, це теж дуже важлива дорога, і саме нею проходить значна частина торговельних потоків.
Отже, якщо там виникне відкритий конфлікт, це ще більше погіршить економічну ситуацію у світі.
І ми ж бачимо, що в Ормузькій протоці взагалі нічого не відбувається.
Навпаки, поширюються неправдиві заяви, як-от вчорашня заява пана Бессента, який щойно
стверджував, нібито ми вже на порозі укладення угоди.
Я припускаю, що ситуація ще більше загостриться і що десь протягом найближчих 6, 8, 12 тижнів ми станемо свідками
справжньої великої катастрофи, а саме того, що всі уряди будуть змушені визнати свою неспроможність і сказати своїм громадянам:
«Вибачте, але у нас зараз немає запасів нафти, немає запасів природного газу».
І тоді ціни на нафту та природний газ абсолютно злетять до небес, після чого злетять усі ціни, і ми станемо свідками того, що
інфляція перестане бути однозначною, а стане двозначною, а потім досягне ще вищих рівнів, ніж
ті, які ми бачили з часів Другої світової війни.
А як ти думаєш, наскільки вони це перебільшують?
Тобто насправді так, що відбуваються величезні громадянські війни чи щось подібне, і тоді ти
просто так і кажеш собі: «Гаразд, ось рішення».
Це і є цифрове…
Я не знаю, наскільки далеко зайдуть військові сутички, але припускаю, що тоді реакція буде іншою.
Тут потрібно знати загальний порядок денний саме Всесвітнього економічного форуму (ВЕФ) у ширшому контексті.
Вони вже давно виступають, наприклад, за створення «п’ятнадцятихвилинних міст».
Цілком можливо, що тоді будуть запроваджені «міста п’ятнадцяти хвилин», а також значно посилено цифрове спостереження; що нам,
наприклад, дійсно дозволятимуть заправлятися лише раз на тиждень або, можливо, брати лише певну кількість бензину, а також що
на нас накладатимуться обмеження щодо купівлі певних товарів.
Підготовка вже завершена. Ми ж уже повністю перейшли на цифрові технології.
Отже, я вважаю, що на нас чекає чимало обмежувальних заходів, які, звісно, пов’язані, наприклад, із цифровим посвідченням
особи, впровадження якого, можливо, буде прискорено.
Але я вважаю, що, наприклад, «п’ятнадцятихвилинні міста» відіграватимуть у цьому дуже важливу роль.
І тепер, звісно, постає головне питання: що ми робимо зі своїми знаннями? Тож давай я залучу тебе до рольової гри.
Уяви собі, що ти зараз живеш у Німеччині, маєш там власний будиночок, але тепер хочеш зайнятися торгівлею.
Ти ж знаєш, ти справді уявляєш собі, що все буде дуже-дуже жахливо. Що мені тепер робити?
Я вважаю, що найголовніше зараз — це зберігати спокій і стежити за тим, що відбувається навколо, бо це,
принаймні, допомагає не втратити зв’язок із реальністю.
Тоді я б сказав, що, мабуть, я б готувався до того, що інфляція різко зросте.
Отже, я б запасся продуктами тривалого зберігання; якби мій дохід був на нижній межі, я б
справді запасся продуктами на два-три місяці.
Тепер, наскільки це взагалі можливо.
І тоді я б у будь-якому разі подбав про те, щоб на моєму банківському рахунку не було занадто багато грошей, бо я також
розраховую на серйозну банківську кризу, а серйозна банківська криза означатиме, що банки оголосять банківські вихідні і що
через банкомати дійсно більше не можна буде отримати готівку.
Отже, на даний момент я б сказав, що було б добре мати у своєму розпорядженні запас
готівки, якого вистачить приблизно на три місяці.
Інакше я б сказав, що, ну, на гроші, на ощадні рахунки тощо я б не розраховував.
Я б скасував страхування життя та інші подібні поліси — усі можливі види страхування — якщо це можливо, і краще
б отримав виплату, на яку придбав би матеріальні активи.
[…] Тож я можу лише порадити кожному, хто має там якісь заощадження, краще вкласти
їх у срібло або в інші матеріальні активи.
[…] Я, наприклад, теж не емігрував би зараз, бо еміграція вимагає тривалої підготовки.
Треба знати, куди їхати, треба знати мову тощо.
Але емігрувати так поспіхом, в останню хвилину, — я вважаю це дуже, дуже поганою ідеєю.
Але з цього приводу мушу сказати: отже, якби я мешкав у певних великих містах, якби я мешкав поблизу
водопровідних станцій, електростанцій або військових об’єктів, то я б принаймні розробив для себе план Б.
Куди я можу звернутися, якщо в Німеччині дійсно відбудуться якісь атаки дронів?
З цим треба рахуватися. Ніхто не знає, чи це станеться, але завжди дуже заспокоює, коли
заздалегідь знаєш, що робити, якщо трапиться найгірше.
Отже, я б розробив план Б на випадок усіх цих найгірших сценаріїв, а потім сподівався б, що ці найгірші сценарії не збудуться,
але в будь-якому разі був би готовий до можливих катастроф.
А що ти скажеш про Швейцарію?
[…] Я дійсно вважаю, що Швейцарія є відносно безпечною країною, оскільки вона завжди була притулком для надзвичайно заможних
людей, і саме вони й надалі дбатимуть про те, щоб Швейцарія залишалася нейтральною і щоб на її
території дійсно не відбувалося жодних нападів.
Але треба сказати, що, наприклад, Австрія просто не представляє жодного інтересу для світової політики.
Я навряд чи вважаю, що в Австрії слід очікувати масштабних атак дронів на невеликі міста.
Але я також вірю, що у нас буде так само. Отже, якщо хтось у нас десь — чи то в Шлезвіг-Гольштейні, чи в Баварії, чи в
Баден-Вюртемберзі — живе в сільській місцевості і не знаходиться безпосередньо поруч із військовою базою,
військовим аеропортом чи електростанцією, то можна вважати, що його також оминуть можливі напади.
Але найгірше те, що нам взагалі доводиться про таке говорити.
Отже, мушу сказати, що ще десять років тому я б нізащо, нізащо не подумав, що колись доведеться говорити про такі речі.
Отже, ми зараз живемо у справді дуже-дуже важкі часи.
[…] Так, отже, я хочу щиро подякувати тобі за всю інформацію, за твої рішення, і, звісно, ми ще поспілкуємося наступного разу.
Теми у нас, звичайно, вистачає.