На 27 септември 2026 г. швейцарските избиратели ще гласуват по инициативата за неутралитет.
Но защо изобщо е необходима тази инициатива, след като неутралитетът е заложен в Федералната конституция още от
1848 г. и 89 процента от швейцарците подкрепят неутралитета?
Така Федералният съвет твърди, че резултатът от гласуването не поставя под въпрос неутралитета на Швейцария.
Но наистина ли е така? В крайна сметка това е въпрос на тълкуване на неутралитета.
Инициативата за неутралитет беше лансирана, защото нейните инициатори считат, че неутралитетът не е достатъчно
ясно заложен във Федералната конституция и през последните години е бил все повече размиван и отслабван.
Ето защо инициативата призовава за по-стриктно спазване на принципа на неутралитет и
иска в Конституцията да бъде добавен нов член,
● „че неутралитетът на Швейцария е вечен и военен;
● Швейцария да не се присъединява към никакъв военен или отбранителен съюз и да не сътрудничи с такъв
съюз, освен ако Швейцария бъде подложена на военна атака или се подготвя такава атака;
● Швейцария да не участва във военни конфликти между трети държави и да не налага санкции срещу воюващи държави.
Изключение правят санкциите на Организацията на обединените нации (ООН), както и мерките за
предотвратяване на заобикалянето на санкциите;
● че Швейцария използва неутралитета си, за да изпълнява ролята си на посредник.
Федералният съвет и парламентът отхвърлят инициативата за неутралитет без алтернативно предложение.“
В това предаване се анализира позицията на Федералния съвет и парламента и се поставя в по-широк контекст.
При това се проверява дали тя издържа на критична проверка.
Федерален съвет: „Швейцария е постоянно неутрална.“
„Поради това нейният неутралитет е вече вечен.“
Както вече казах, това е въпрос на определението за „неутралност“.
Гласуването е от решаващо значение за определянето на швейцарския неутралитет.
Федерален съвет: „Като държава с постоянен неутралитет Швейцария и днес не се присъединява към никакви
военни и отбранителни съюзи (като например НАТО).”
С гласуване „за“ инициативата за неутралитет се цели да се гарантира, че това ще остане така и в бъдеще.
В крайна сметка отделни политици отново и отново повдигат въпроса за възможността за присъединяване
към НАТО или поне за по-тясно сближаване с НАТО.
Член на Федералния съвет: „Инициативата би затруднила сътрудничеството в областта на
сигурността (с отбранителни съюзи като НАТО). (…)
Това би имало сериозни последствия за сигурността на Швейцария:
„При евентуална атака тя би била (…) по-малко защитена.“
Наистина ли е така?
Решаващият въпрос е дали НАТО наистина може да гарантира сигурността и мира – или, напротив, по-скоро ги застрашава.
Документалният филм на НАТО разгледа този въпрос и стигна до следните заключения:
В Европа вероятността от война е по-осезаема от всякога след Втората световна война.
От десетилетия насам става ясно, че НАТО подклажда цялата тази войнолюбива реторика, било то чрез пропаганда, заплахи
като разширяването на НАТО на изток или реално въоръжаване.
Kla.TV разгледа някои от най-важните официални операции на НАТО, като тази в Югославия през 1999 г., в
Афганистан след 11 септември и в Либия през 2011 г.
Всички тези войни имат едно общо:
Злощатията, причинени от войната, бяха по-големи от предполагаемата несправедливост, която тя
трябваше да премахне, за да осигури мир в страната.
Това нарушава принципа на международното военно право.
И има още едно нещо, което обединява тези войни:
Те бяха изградени върху лъжи.
В книгата си „Незаконни войни: Как страните от НАТО саботират ООН“ швейцарският историк д-р Даниеле Гансер доказва как в
миналото и днес се водят незаконни войни – без да е налице ситуация, изискваща
намеса на алианса, и без изричен мандат от ООН.
Следователно НАТО не може да се счита за гарант за „опазването на мира“ – още по-малко в Европа и най-малко за малката страна
Швейцария, която благодарение на неутралитета си вече 200 години успешно се е въздържала от участие във войни и
е подготвена с собствена армия за случай на нападение.
Федерален съвет: „Швейцария и днес не участва във военни конфликти между трети държави.“
Не, не точно.
Целта на инициативата обаче е да се гарантира, че това ще остане така и в бъдеще и че Швейцария няма
да участва, дори и косвено, във военни конфликти.
Дори тези, които участват в налагането на санкции, както Швейцария във войната в Украйна, заемат страна.
Който доставя оръжие в райони, обхванати от война, също не е неутрален.
Днес обаче е забранено износът на швейцарско военно оборудване към държави, въвлечени във вътрешни или международни конфликти.
Въпреки това, както показва официалната статистика на федералното правителство, тази забрана все пак беше открито заобикаляна.
Според нея от 1975 до 2016 г. от Швейцария са били изнесени оръжия на стойност 17,5 милиарда
франка – в голямата си част за воюващи страни!
Освен това в миналото неведнъж са се водили дискусии относно евентуално облекчаване на правилата за износ на оръжие.
Сега Федералният съвет предложи да се предостави на правителството правомощието да изнася военно оборудване в 25
държави, дори и ако те са въвлечени във въоръжени конфликти.
Преотстъпването на оръжия също трябва да бъде възможно по принцип.
Въпреки това през пролетта на 2026 г. беше успешно иницииран референдумът „Няма швейцарски оръжия в зони на война“.
Сега то трябва да бъде подложено на гласуване от швейцарското население.
Федерален съвет: „Швейцария вече прилага всички санкции на ООН.“
„Като член на ООН тя е длъжна да го направи.“
Именно това трябва да бъде заложено в Федералната конституция чрез Инициативата за
неутралитет и да бъде гарантирано в дългосрочен план.
Швейцария трябва да има право да прилага само санкциите на ООН срещу държави, воюващи помежду си.
По този начин санкциите на ЕС биха били изключени, тъй като те не са приети от
международно легитимирания Съвет за сигурност на ООН.
Федерален съвет: „Санкциите са инструмент за реагиране при нарушения на международното
право и заплахи за международния ред. (…)“
С тази инициатива Швейцария може да престане да прилага много от санкциите срещу воюващите държави.
„Това би имало отрицателни последици за интересите и репутацията на Швейцария и в определени случаи би могло да
предизвика отрицателни реакции от страна на други държави.“
Макар Швейцария досега да не е участвала активно във военни действия, в случая с войната в
Украйна тя се поддаде на изкушението да вземе страна.
На 28 февруари 2022 г. тя се поддаде на натиска в областта на вътрешната и външната политика и прие
икономическите санкции на ЕС без никакви промени – без да вземе предвид досегашната си политика на неутралитет.
Мащабът и безпрекословното приемане на санкциите на ЕС бяха безпрецедентни и се наблюдаваха за първи път.
Русия незабавно обяви Швейцария за страна, която вече не е неутрална, и я извади от списъка на приятелските държави.
В своя увлекателен есе „Санкциите са война с други средства“ разследващият журналист Джеймс Корбет разглежда развитието
на „икономическото оръжие“ на санкциите през 20-ти век.
Той обяснява, че санкциите са оръжие за война, което гладува и убива хората чрез „блокиране на доставките на хляб“.
Следователно санкциите в никакъв случай не са целесъобразни мерки за реагиране на нарушения на
международното право, както твърди Федералният съвет.
Те дори често водят до удължаване на войните и обикновено засягат цивилното население още
по-тежко, отколкото самите военни действия.
Резултатите от проучване, проведено от изследователи от Университета в Денвър и Центъра за икономически и политически
изследвания във Вашингтон, показаха, че броят на жертвите вследствие на санкциите е пет пъти по-висок в
сравнение с броя на жертвите, причинени от войната.
Член на Федералния съвет: „Изискването на инициативния комитет Швейцария да използва неутралитета си за посредническа
роля и за насърчаване на мира вече се прилага на практика.“
Наистина ли е така?
Въпреки че според Федералния съвет приемането на санкциите е съвместимо с принципа на
неутралитета, на практика ролята на посредник вече е минало:
● Русия определи Швейцария като „неприятелска държава“.
● Това доведе до влошаване на двустранните отношения.
Русия ограничи, наред с другото, дипломатическите и политическите контакти със Швейцария.
● Освен това руската страна престана да разглежда Швейцария като надежден неутрален посредник.
Тази роля сега поеха държави като Турция или Саудитска Арабия, които се представят като неутрални миротворци,
въпреки че преследват безкомпромисни собствени интереси.
По този начин, като отслаби своята неутралност, Швейцария пропусна възможността да даде важен принос за мира.
Член на Федералния съвет: „В сравнение с днешната практика инициативата би ограничила свободата на
действие, благодарение на която могат да бъдат защитени нашата сигурност, независимост и благоденствие.“
„Именно в условията на влошаваща се обстановка по отношение на сигурността тази свобода на действие е важна.“
Вече беше посочено, че всъщност е точно обратното.
Чрез сближаването си с големи съюзници като НАТО или ЕС Швейцария все повече губи своята
независимост и ролята си на неутрален посредник.
Това се видя ясно по време на войната в Украйна.
Само ясно определена и законово обвързваща неутралност, каквато предвижда инициативата, може надеждно да
защити Швейцария от въвличане във войнолюбиви действия – най-големият враг на благоденствието.
Заключение: Проф. д-р Волф Линдер, почетен професор в Университета в Берн, обобщава нещата по следния начин:
„Надявам се, че Швейцария ще положи усилия да възстанови имиджа си на неутрална държава,
която се ползва с доверие от всички страни.“
Защото живеем в свят, който не е мирен.
Все по-често се наблюдават военни действия срещу други държави.
„И този път неутралната позиция е важна не само за Швейцария, но вероятно и за целия свят.“
Ако искате швейцарският неутралитет да не бъде още повече отслабван, а да бъде ясно заложен в Конституцията, гласувайте с
„ДА“ за Инициативата за неутралитет на 27 септември 2026 г.
Само по този начин Швейцария може да запази своята надеждност като посредник за мир и да даде своя принос към световния мир!