27. září 2026 budou švýcarští voliči rozhodovat o iniciativě za neutralitu.
Proč je ale tato iniciativa vůbec potřebná, když je neutralita zakotvena v federální ústavě již od
roku 1848 a 89 procent Švýcarů a Švýcarky na ní trvá?
Federální rada tak tvrdí, že výsledek hlasování nezpochybňuje neutralitu Švýcarska.
Je tomu ale opravdu tak? Nakonec jde o otázku interpretace neutrality.
Iniciativa za neutralitu byla totiž zahájena proto, že její iniciátoři se domnívají, že neutralita není ve
federální ústavě zakotvena dostatečně jasně a že v posledních letech byla stále více oslabována a rozmělňována.
Proto iniciativa požaduje přísnější dodržování zásady neutrality a chce do ústavy navíc zakotvit nový článek,
● „že neutralita Švýcarska je trvalá a ozbrojená; “
● že Švýcarsko nevstoupí do žádné vojenské ani obranné aliance a nebude s takovou aliancí spolupracovat, ledaže by bylo
Švýcarsko vojensky napadeno nebo by se takový útok připravoval;
● že se Švýcarsko neúčastní vojenských konfliktů mezi třetími státy a neuvaluje sankce na válčící státy.
Výjimku tvoří sankce Organizace spojených národů (OSN) a opatření zaměřená na zabránění obcházení sankcí;
● že Švýcarsko využívá svou neutralitu k tomu, aby plnilo roli zprostředkovatele.
„Spolková rada a parlament zamítly iniciativu o neutralitě bez předložení protinávrhu.“
V tomto pořadu bude analyzován postoj spolkové rady a parlamentu a zařazen do širšího kontextu.
Při tom se zkoumá, zda obstojí při kritickém posouzení.
Federální rada: „Švýcarsko je trvale neutrální.“
„Její neutralita je proto již odjakživa trvalá.“
Jak již bylo řečeno, jde o otázku definice pojmu „neutralita“.
Hlasování je rozhodující pro vymezení švýcarské neutrality.
Spolková rada: „Jako trvale neutrální stát se Švýcarsko již dnes nepřipojuje k žádnému vojenskému
ani obrannému spojenectví (jako je např. NATO).“
Hlasováním „ano“ pro iniciativu o neutralitě se má zajistit, aby tomu tak bylo i v budoucnu.
Nakonec někteří politici opakovaně zmiňují možnost vstupu do NATO nebo alespoň užšího sblížení s NATO.
Spolková rada: „Iniciativa by zkomplikovala spolupráci v oblasti bezpečnostní politiky (s obrannými aliancemi, jako je NATO). (…)
Pro bezpečnost Švýcarska by to mělo závažné důsledky:
„V případě útoku by byla (…) méně chráněna.“
Je to opravdu tak?
Rozhodující otázkou je, zda NATO skutečně dokáže zajistit bezpečnost a mír – nebo zda je naopak spíše ohrožuje.
Dokument o NATO se touto otázkou zabýval a dospěl k následujícímu závěru:
V Evropě je možnost války aktuálnější než kdykoli předtím od druhé světové války.
Již po desetiletí je zřejmé, že NATO podněcuje veškeré válečné štvaní, ať už prostřednictvím propagandy, hrozeb,
jako je rozšiřování NATO na východ, nebo skutečného zbrojení.
Kla.TV prozkoumala některé z nejdůležitějších oficiálních operací NATO, jako například v Jugoslávii v roce
1999, v Afghánistánu po 11. září a v Libyi v roce 2011.
Všechny tyto války mají jedno společné:
Zlo, které válka způsobila, bylo větší než domnělá nespravedlnost, kterou měla odstranit, aby zajistila mír v zemi.
To je v rozporu se zásadou mezinárodního válečného práva.
A tyto války mají ještě jednu společnou věc:
Byly založeny na lžích.
Švýcarský historik Dr. Daniele Ganser ve své knize „Nelegální války: Jak země NATO sabotují OSN“ dokázal, jak se v
minulosti i v současnosti vedou nelegální války – bez vyhlášení stavu ohrožení aliance a bez výslovného mandátu OSN.
NATO tedy nelze považovat za garanta „zajištění míru“ – už vůbec ne v Evropě a tím méně pro malou zemi, jakou je Švýcarsko,
které se díky své neutralitě již 200 let úspěšně vyhýbá válkám a je v případě útoku připraveno se bránit vlastní armádou.
Federální rada: „Švýcarsko se již dnes neúčastní vojenských konfliktů mezi třetími státy.“
Ne, ne přímo.
Cílem této iniciativy je však zajistit, aby tomu tak bylo i v budoucnu a aby se Švýcarsko
ani nepřímo neúčastnilo vojenských konfliktů.
I ten, kdo se podílí na sankcích, jako například Švýcarsko v souvislosti s válkou na Ukrajině, se staví na jednu stranu.
Kdo dodává zbraně do válečných oblastí, také není neutrální.
Dnes je sice zakázáno vyvážet švýcarský válečný materiál do zemí, které jsou zapojeny do
vnitrostátních nebo mezinárodních konfliktů.
Jak však ukazují oficiální statistiky federální vlády, tento zákaz byl přesto bez skrupulí obcházen.
Podle této zprávy bylo v letech 1975 až 2016 ze Švýcarska vyvezeno zbraní v hodnotě 17,5
miliardy franků – z velké části válčícím stranám!
Kromě toho se v minulosti opakovaně vedly diskuse o možném zmírnění pravidel pro vývoz zbraní.
Federální rada nyní navrhla, aby byla vládě uděleno oprávnění vyvážet válečný materiál do 25 států, a to i v
případě, že jsou tyto státy zapojeny do ozbrojených konfliktů.
Zásadně by mělo být možné i předávání zbraní.
Naopak na jaře roku 2026 bylo úspěšně vyhlášeno referendum „Žádné švýcarské zbraně do válečných zón“.
Nyní musí být předložen švýcarským občanům k hlasování.
Federální rada: „Švýcarsko již přejímá všechny sankce OSN.“
„Jako členka OSN k tomu má povinnost.“
Právě toto má být zakotveno v Ústavě prostřednictvím iniciativy o neutralitě a dlouhodobě zajištěno.
Švýcarsko by mělo mít právo přebírat pouze sankce OSN uvalené na státy vedoucí válku.
Sankce EU by tak byly vyloučeny, jelikož nejsou schváleny mezinárodně legitimní Radou bezpečnosti OSN.
Spolková rada: „Sankce jsou nástrojem, jak reagovat na porušování mezinárodního práva a ohrožení mezinárodního řádu. (…)“
Díky této iniciativě by Švýcarsko již nemohlo přebírat mnoho sankcí uvalených na válčící státy.
„To by mělo negativní dopad na zájmy a pověst Švýcarska a v některých případech by to
mohlo vyvolat negativní reakce jiných států.“
Švýcarsko se sice dosud aktivně nezapojilo do válečných operací, v případě války na Ukrajině se však
nechalo strhnout k tomu, aby se postavilo na jednu ze stran.
Dne 28. února 2022 podlehla tlaku v oblasti vnitřní i zahraniční politiky a převzala hospodářské sankce EU v plném
rozsahu – aniž by zohlednila dosavadní politiku neutrality.
Rozsah a bezvýhradné převzetí sankcí EU byly bezprecedentní a dosud nevídané.
Rusko okamžitě prohlásilo Švýcarsko za zemi, která již není neutrální, a vyškrtlo ji ze seznamu spřátelených států.
Ve svém poutavém článku „Sankce jsou válkou jinými prostředky“ se investigativní novinář James Corbett zabývá
vývojem „ekonomické zbraně“ v podobě sankcí ve 20. století.
Uvádí, že sankce jsou válečnou zbraní, která prostřednictvím „zákazu dodávek chleba“ vyhladoví a zabíjí lidi.
Sankce tedy v žádném případě nejsou smysluplnými opatřeními k reakci na porušení mezinárodního práva, jak tvrdí Spolková rada.
Často dokonce vedou k prodloužení válek a civilní obyvatelstvo postihují většinou ještě tvrději než samotné válečné operace.
Výsledky studie, kterou provedli vědci z Univerzity v Denveru a z Centra pro ekonomický a politický výzkum ve
Washingtonu, ukázaly, že počet obětí způsobených sankcemi je pětkrát vyšší než počet obětí války.
Federální rada: „Požadavek iniciativního výboru, aby Švýcarsko využívalo svou neutralitu k plnění role zprostředkovatele
a k podpoře míru, se již dnes uplatňuje v praxi.“
Je to opravdu tak?
Ačkoli je podle Spolkové rady převzetí sankcí v souladu s principem neutrality, v praxi je s rolí zprostředkovatele konec:
● Rusko označilo Švýcarsko za „nepřátelský stát“.
● Následovalo zhoršení bilaterálních vztahů.
Rusko mimo jiné omezilo diplomatické a politické styky se Švýcarskem.
● Ruská strana navíc přestala považovat Švýcarsko za důvěryhodného neutrálního zprostředkovatele.
Tuto roli nyní převzaly země jako Turecko nebo Saúdská Arábie, které se tak prezentují jako neutrální mírotvůrci,
ačkoli ve skutečnosti prosazují své vlastní nekompromisní zájmy.
Švýcarsko tak kvůli oslabení své neutrality přišlo o možnost významně přispět k míru.
Spolková rada: „Ve srovnání se současnou praxí by tato iniciativa omezila manévrovací prostor, díky němuž
lze chránit naši bezpečnost, nezávislost a blahobyt.“
„Právě v situaci, kdy se bezpečnostní situace zhoršuje, je tento manévrovací prostor důležitý.“
Již bylo řečeno, že je tomu právě naopak.
V důsledku sbližování s významnými spojenci, jako jsou NATO nebo EU, Švýcarsko postupně ztrácí svou
nezávislost a roli neutrálního zprostředkovatele.
To se jasně ukázalo během války na Ukrajině.
Pouze jasně definovaná a zákonem závazná neutralita, jak ji předpokládá tato iniciativa, spolehlivě chrání Švýcarsko před
zapletením do válečných intrik – největším nepřítelem prosperity.
Závěr: Prof. Dr. Wolf Linder, emeritní profesor na Univerzitě v Bernu, to shrnuje následovně:
„Doufám, že Švýcarsko bude usilovat o to, aby znovu nastolilo svou pověst neutrálního
státu, který je důvěryhodný pro všechny strany.“
Žijeme totiž ve světě, který není mírumilovný.
Stále přibývá válečných akcí namířených proti jiným zemím.
„A tentokrát je neutrální postoj důležitý nejen pro Švýcarsko, ale pravděpodobně i pro celý svět.“
Pokud si přejete, aby švýcarská neutralita nebyla dále oslabována, ale byla jasně zakotvena v ústavě,
hlasujte 27. září 2026 „ANO“ pro iniciativu o neutralitě.
Jen tak si Švýcarsko může zachovat svou důvěryhodnost v oblasti mírového zprostředkování a přispět k světovému míru!