2026. szeptember 27-én a svájci választópolgárok szavaznak a semlegességi kezdeményezésről.
De miért van egyáltalán szükség erre a kezdeményezésre, hiszen a semlegességet már 1848 óta rögzíti az
alkotmány, és a svájciak 89 százaléka ragaszkodik hozzá?
A Szövetségi Tanács így állítja, hogy a népszavazás eredménye nem vonja kétségbe Svájc semlegességét.
De valóban így van? Végül is ez a semlegesség értelmezésének kérdése.
A semlegességi kezdeményezést ugyanis azért indították el, mert kezdeményezői úgy vélik, hogy a semlegesség nem
elég egyértelműen szerepel az alkotmányban, és az elmúlt években egyre inkább elmosódott és felhígult.
Ezért a kezdeményezés szigorúbb semlegességi gyakorlatot követel, és az alkotmányba egy új cikkben ezt is rögzíteni kívánja,
● „hogy Svájc semlegessége örök és fegyveres; ”
● hogy Svájc ne lépjen be semmilyen katonai vagy védelmi szövetségbe, és ne működjön együtt ilyen szövetséggel, kivéve, ha
Svájcot katonai támadás éri, vagy ilyen támadást készítenek elő;
● hogy Svájc ne vegyen részt harmadik országok közötti katonai konfliktusokban, és ne
vezessen be szankciókat a háborúzó országok ellen.
Kivételt képeznek az Egyesült Nemzetek Szervezete (ENSZ) által elrendelt szankciók, valamint a szankciók
kijátszásának megakadályozására irányuló intézkedések;
● hogy Svájc a semlegességét felhasználja közvetítői szerepének betöltésére.
„A Szövetségi Tanács és a Parlament elutasítja a semlegességi kezdeményezést ellenjavaslat nélkül.”
Ebben az adásban elemzik a szövetségi tanács és a parlament álláspontját, és azt egy tágabb összefüggésbe helyezik.
Ennek során megvizsgálják, hogy kiállja-e a kritikus vizsgálatot.
Szövetségi Tanács: „Svájc állandóan semleges.”
„Semlegességük tehát már eleve örökös.”
Mint már említettem, ez a „semlegesség” fogalmának meghatározásán múlik.
A szavazás döntő fontosságú a svájci semlegesség meghatározása szempontjából.
Szövetségi Tanács: „Mint tartósan semleges állam, Svájc már ma sem csatlakozik semmilyen
katonai és védelmi szövetséghez (például a NATO-hoz).”
A semlegességi kezdeményezés melletti „igen” szavazattal azt szeretnénk biztosítani, hogy ez a jövőben is így maradjon.
Végül is egyes politikusok újra és újra felvetik a NATO-ba való belépés, vagy legalábbis a
NATO-val való szorosabb együttműködés lehetőségét.
Szövetségi Tanács: „A kezdeményezés megnehezítené a biztonságpolitikai együttműködést
(olyan védelmi szövetségekkel, mint a NATO). (…)
Ez súlyos következményekkel járna Svájc biztonságára nézve:
„(…) egy támadás esetén kevésbé lenne védve.”
Tényleg így van?
A döntő kérdés az, hogy a NATO valóban képes-e biztosítani a biztonságot és a békét – vagy
éppen ellenkezőleg, inkább veszélyezteti azokat.
A NATO-ról szóló dokumentumfilm ezt a kérdést vizsgálta, és a következőket állapította meg:
Európában egy esetleges háború soha nem volt még ennyire aktuális a második világháború óta.
Évtizedek óta látható, hogy a NATO szítja a háborús hangulatot, legyen szó akár propagandáról, akár olyan fenyegetésekről,
mint a NATO keleti bővítése, akár valódi fegyverkezésről.
A Kla.TV megvizsgálta a NATO néhány legfontosabb hivatalos hadműveletét, például a 1999-es jugoszláviai, a
9/11 utáni afganisztáni és a 2011-es líbiai hadműveletet.
Mindezeknek a háborúknak egy közös vonása van:
A háború által okozott szenvedések nagyobbak voltak, mint az a feltételezett igazságtalanság, amelyet a háború el kellett
volna törölnie az ország békéjének biztosítása érdekében.
Ez ellentétes a nemzetközi háborús jog alapelveivel.
És még egy dolog közös ezekben a háborúkban:
Hazugságokra épültek.
A svájci történész, Dr. Daniele Ganser „Illegális háborúk: Hogyan szabotálják a NATO-tagállamok az ENSZ-t” című könyvében
bemutatta, hogyan folytatnak illegális háborúkat a múltban és a jelenben – szövetségi védelem
igénybevétele és kifejezett ENSZ-mandátum nélkül.
A NATO-t tehát nem lehet a „béke biztosításának” garanciájának tekinteni – főleg nem Európában, és még kevésbé a kis Svájc
esetében, amely semlegességének köszönhetően 200 éve sikeresen ki tudta magát tartani a háborúkból, és saját
hadseregével fel van készülve egy esetleges támadásra.
Szövetségi Tanács: „Svájc már ma sem vesz részt harmadik országok közötti katonai konfliktusokban.”
Nem, nem közvetlenül.
A kezdeményezés célja azonban annak biztosítása, hogy ez a jövőben is így maradjon, és Svájc
közvetve sem vegyen részt katonai konfliktusokban.
Akárcsak Svájc az ukrajnai háborúban, az is, aki részt vesz a szankciókban, állást foglal.
Aki fegyvereket szállít háborús övezetekbe, az sem tekinthető semlegesnek.
Ma ugyan tilos svájci hadi felszerelést olyan országokba exportálni, amelyek belföldi
vagy nemzetközi konfliktusokba keveredtek.
A szövetségi hivatalos statisztikákból azonban kitűnik, hogy ezt a tilalmat ennek ellenére nyíltan megkerülték.
E szerint 1975 és 2016 között 17,5 milliárd frank értékben exportáltak fegyvereket Svájcból – nagyrészt háborúzó feleknek!
Ezenkívül a múltban is többször felmerült a fegyverkivitelre vonatkozó szabályok esetleges enyhítésének kérdése.
Most a Szövetségi Tanács azt javasolta, hogy a szövetségi kormány kapjon felhatalmazást arra, hogy 25 országba
exportálhasson hadi felszerelést, még akkor is, ha azok fegyveres konfliktusokba keveredtek.
A fegyverek átadása is elvileg lehetséges legyen.
Ezzel szemben 2026 tavaszán sikeresen kezdeményezték a „Nincs svájci fegyver háborús övezetekben” című népszavazást.
Most ezt népszavazásra kell bocsátani a svájci lakosság előtt.
Szövetségi Tanács: „Svájc máris átveszi az ENSZ összes szankcióját.”
„Erre az ENSZ tagjaként köteles.”
Pontosan ezt kívánják a semlegességi kezdeményezéssel az alkotmányba rögzíteni és hosszú távon biztosítani.
Svájcnak ezentúl csak az ENSZ által a háborúzó államok ellen elrendelt szankciókat szabadna átvennie.
Az EU-szankciók így kizárhatók lennének, mivel azokat nem a nemzetközi szinten elismert ENSZ Biztonsági Tanács határozta meg.
Szövetségi Tanács: „A szankciók olyan eszközök, amelyekkel reagálni lehet a nemzetközi jog
megsértésére és a nemzetközi rend veszélyeztetésére. (…)”
A kezdeményezés következtében Svájc többé nem tudná átvenni a háborúzó államok ellen bevezetett számos szankciót.
„Ez negatív hatással lenne Svájc érdekeire és hírnevére, és bizonyos esetekben más államok negatív reakcióit válthatná ki.”
Svájc ugyan a mai napig nem vett aktívan részt háborús eseményekben, az ukrajnai háborúban
azonban mégis elragadtatta magát, és állást foglalt.
2022. február 28-án engedett a bel- és külpolitikai nyomásnak, és az EU gazdasági szankcióit változatlan formában átvette – anélkül,
hogy figyelembe vette volna a korábbi semlegességi politikát.
Az uniós szankciók mértéke és azok megkérdőjelezhetetlen átvétele példátlan volt és eddig nem fordult elő.
Oroszország haladéktalanul kijelentette, hogy Svájc már nem semleges ország, és
törölte az országot a baráti államok listájáról.
„A szankciók más eszközökkel vívott háború” című izgalmas esszéjében James Corbett oknyomozó újságíró a szankciók
mint „gazdasági fegyver” 20. századi fejlődését elemzi.
Kifejti, hogy a szankciók olyan háborús fegyverek, amelyek a „kenyérszűkítés” révén éheztetik és ölik az embereket.
A szankciók tehát egyáltalán nem olyan intézkedések, amelyekkel ésszerűen lehetne reagálni a nemzetközi jog
megsértésére, ahogyan azt a Szövetségi Tanács állítja.
Sőt, gyakran a háborúk elhúzódásához vezetnek, és a polgári lakosságot általában még
súlyosabban érintik, mint maguk a háborús cselekmények.
A Denveri Egyetem és a washingtoni Center for Economic and Policy Research kutatói által végzett tanulmány eredményei
szerint a szankciók következtében elhunytak aránya ötször magasabb volt, mint a háború miatti halálesetek aránya.
Szövetségi Tanács: „A kezdeményezőbizottság azon követelése, hogy Svájc használja ki semlegességét közvetítői
szerepének betöltéséhez és a béke előmozdításához, már ma is gyakorlatban megvalósul.”
Tényleg így van?
Bár a Szövetségi Tanács szerint a szankciók átvétele összeegyeztethető a semlegességgel,
a gyakorlatban a közvetítői szerepnek vége:
● Oroszország „barátságtalan államnak” minősítette Svájcot.
● Ezt követően a kétoldalú kapcsolatok romlása következett be.
Oroszország többek között korlátozta a diplomáciai és politikai kapcsolatokat Svájccal.
● Az orosz fél emellett már nem tekintette Svájcot hiteles, semleges közvetítőnek.
Ezt a szerepet most olyan országok vették át, mint Törökország vagy Szaúd-Arábia, amelyek ezzel semleges
béketeremtőként tüntették fel magukat, noha valójában kemény saját érdekeiket követik.
Így Svájc – semlegességének felhígulása miatt – elszalasztotta a lehetőséget, hogy jelentős mértékben hozzájáruljon a békéhez.
Szövetségi Tanács: „A jelenlegi gyakorlathoz képest a kezdeményezés korlátozná azt a mozgásteret,
amelynek köszönhetően biztonságunkat, függetlenségünket és jólétünket meg tudjuk őrizni.”
„Különösen a romló biztonsági helyzetben fontos ez a mozgástér.”
Már elhangzott, hogy éppen az ellenkezője igaz.
A NATO-hoz vagy az EU-hoz hasonló nagy szövetségesekkel való közeledés következtében Svájc egyre inkább
elveszíti függetlenségét és semleges közvetítői szerepét.
Ez az ukrajnai háborúban egyértelműen kiderült.
Csak egy egyértelműen meghatározott és jogilag kötelező érvényű semlegesség – amilyet a kezdeményezés előirányoz –
védi meg Svájcot megbízhatóan attól, hogy belekeveredjen a háborús uszításba – a jólét legnagyobb ellenségébe.
Összegzés: Prof. Dr. Wolf Linder, a Berni Egyetem nyugalmazott professzora a következőképpen foglalja össze a dolgot:
„Remélem, hogy Svájc törekedni fog arra, hogy helyreállítsa semleges államkénti hírnevét, amely minden fél számára hiteles.
Mert olyan világban élünk, amely nem békés.
Egyre több háborús cselekmény történik más országok ellen.
„És ezúttal a semleges álláspont nemcsak Svájc számára, hanem valószínűleg az egész világ számára is fontos.”
Ha azt szeretné, hogy a svájci semlegességet ne gyengítsék tovább, hanem egyértelműen rögzítsék az
alkotmányban, akkor 2026. szeptember 27-én szavazzon IGEN-nel a semlegességi kezdeményezésre.
Csak így tudja Svájc megőrizni hitelességét a békeközvetítésben, és hozzájárulni a világbékéhez!