2026 m. rugsėjo 27 d. Šveicarijos rinkėjai balsuos dėl neutralumo iniciatyvos.
Tačiau kodėl iš viso reikalinga ši iniciatyva, jei neutralumas jau nuo 1848 m. įtvirtintas Federalinėje
Konstitucijoje, o 89 procentai šveicarų pasisako už neutralumą?
Taigi Federalinė Taryba tvirtina, kad balsavimo rezultatas nekelia abejonių dėl Šveicarijos neutralumo.
Bet ar tikrai taip yra? Galiausiai tai yra neutralumo aiškinimo klausimas.
Neutralumo iniciatyva buvo iškelta būtent todėl, kad jos iniciatoriai mano, jog neutralumas nėra pakankamai
aiškiai įtvirtintas Federalinėje konstitucijoje ir pastaraisiais metais vis labiau susilpnėjo ir prarado savo reikšmę.
Todėl iniciatyva reikalauja griežtesnės neutralumo praktikos ir siekia Konstitucijoje papildomai įtvirtinti naują straipsnį,
● „kad Šveicarijos neutralumas yra amžinas ir ginkluotas;
● kad Šveicarija neprisijungtų prie jokio karinio ar gynybinio aljanso ir nebendradarbiautų su tokiu aljansu,
išskyrus atvejus, kai Šveicarijai būtų surengtas karinis puolimas arba būtų rengiamas toks puolimas;
● kad Šveicarija nedalyvautų trečiųjų valstybių kariniuose konfliktuose ir netaikytų sankcijų kariaujančioms valstybėms.
Išimtis taikoma Jungtinių Tautų (JT) sankcijoms bei priemonėms, skirtoms užkirsti kelią sankcijų apeitimui;
● kad Šveicarija pasinaudoja savo neutralumu, atlikdama tarpininkės vaidmenį.
Federalinė Taryba ir Parlamentas atmeta neutralumo iniciatyvą, nepateikdami alternatyvaus pasiūlymo.“
Šioje laidoje analizuojama Federalinės Tarybos ir Parlamento pozicija bei ji įvertinama platesniame kontekste.
Tuo metu tikrinama, ar ji atlaiko kritišką vertinimą.
Federalinė Taryba: „Šveicarija visada yra neutrali.“
„Todėl jų neutralumas yra amžinas.“
Kaip jau sakyta, tai yra „neutralumo“ apibrėžimo klausimas.
Šis balsavimas yra lemiamas Šveicarijos neutralumo apibrėžimui.
Federalinė Taryba: „Kaip nuolat neutrali valstybė, Šveicarija jau šiandien neprisijungia prie
jokių karinių ir gynybos aljansų (pavyzdžiui, NATO).“
Balsuojant „už“ neutralumo iniciatyvą siekiama užtikrinti, kad taip bus ir ateityje.
Galiausiai atskiri politikai nuolat kelia klausimą dėl galimybės įstoti į NATO arba bent jau
užmegzti glaudesnius ryšius su šia organizacija.
Federalinė Taryba: „Ši iniciatyva apsunkintų bendradarbiavimą saugumo politikos srityje
(su gynybos aljansais, pavyzdžiui, NATO). (…)
Tai turėtų rimtų pasekmių Šveicarijos saugumui:
„Ji būtų (…) mažiau apsaugota, jei įvyktų užpuolimas.“
Ar tikrai taip yra?
Svarbiausias klausimas yra tai, ar NATO iš tiesų gali užtikrinti saugumą ir taiką, ar,
atvirkščiai, ji juos greičiau kelia pavojų.
NATO dokumentinis filmas išnagrinėjo šį klausimą ir nustatė štai ką:
Europoje karo grėsmė yra akivaizdesnė nei bet kada anksčiau nuo Antrojo pasaulinio karo laikų.
Jau dešimtmečius matyti, kad NATO kursto visą šį karo kurstymą – ar tai būtų propaganda, grasinimai,
tokie kaip NATO plėtra į Rytus, ar realus ginklavimasis.
„Kla.TV“ išnagrinėjo keletą svarbiausių oficialių NATO operacijų, pavyzdžiui, Jugoslavijoje 1999 m.,
Afganistane po rugsėjo 11-osios įvykių ir Libijoje 2011 m.
Visi šie karai turi vieną bendrą bruožą:
Karas sukėlė daugiau blogio nei ta tariama neteisybė, kurią jis turėjo pašalinti, siekdamas užtikrinti taiką šalyje.
Tai pažeidžia tarptautinės karo teisės principą.
Ir dar vienas dalykas, kuriuo šie karai yra panašūs:
Jie buvo pagrįsti melu.
Šveicarijos istorikas dr. Daniele Ganser savo knygoje „Neteisėti karai: kaip NATO šalys sabotuoja JT“ įrodė,
kaip praeityje ir dabar vykdomi neteisėti karai – be aljanso veiksmų ir be aiškaus JT įgaliojimo.
Taigi NATO negalima laikyti „taikos užtikrinimo“ garantu – juo labiau Europoje ir ypač mažoje Šveicarijoje, kuri,
laikydamasi neutraliteto, jau 200 metų sėkmingai išvengia karų ir yra pasirengusi atremti puolimą savo kariuomene.
Federalinė Taryba: „Šveicarija jau dabar nedalyvauja kariniuose konfliktuose tarp trečiųjų valstybių.“
Ne, ne tiesiogiai.
Tačiau šia iniciatyva siekiama užtikrinti, kad taip būtų ir ateityje, o Šveicarija net ir
netiesiogiai nedalyvautų kariniuose konfliktuose.
Net ir tie, kurie prisideda prie sankcijų, kaip Šveicarija Ukrainos kare, pasirenka vieną iš šalių.
Tas, kas tiekia ginklus į karo zonas, taip pat nėra neutralus.
Nors šiandien draudžiama eksportuoti Šveicarijos karinę įrangą į šalis, įsitraukusias į vidaus ar tarptautinius konfliktus.
Tačiau, kaip rodo oficiali federalinė statistika, šis draudimas vis tiek buvo atvirai apeinamas.
Remiantis šiais duomenimis, nuo 1975 iki 2016 m. iš Šveicarijos buvo eksportuota ginklų už 17,5
milijardų frankų – didžiąja dalimi karo šalių naudai!
Be to, praeityje nuolat vyko diskusijos dėl galimo ginklų eksporto taisyklių sušvelninimo.
Dabar Federalinė Taryba pateikė pasiūlymą suteikti federalinei vyriausybei įgaliojimus eksportuoti karinę įrangą į 25
valstybes, net jei jos yra įsitraukusios į ginkluotus konfliktus.
Be to, iš esmės turėtų būti leidžiama perduoti ginklus.
Tuo tarpu 2026 m. pavasarį buvo sėkmingai surengtas referendumas „Jokių Šveicarijos ginklų karo zonose“.
Dabar šis klausimas turi būti pateiktas Šveicarijos gyventojams balsavimui.
Federalinė Taryba: „Šveicarija jau taiko visas JT sankcijas.“
„Be to, ji yra įpareigota tai daryti kaip Jungtinių Tautų narė.“
Būtent tai ir siekiama įtvirtinti Federalinėje Konstitucijoje per Neutralumo iniciatyvą bei užtikrinti ilgalaikę jos galiojimą.
Šveicarija turėtų turėti teisę taikyti tik JT sankcijas kariaujančioms valstybėms.
Taigi ES sankcijos būtų neįmanomos, nes jos nėra patvirtintos tarptautiniu mastu pripažinto JT Saugumo Tarybos.
Federalinė Taryba: „Sankcijos yra priemonė, skirta reaguoti į tarptautinės teisės
pažeidimus ir grėsmes tarptautinei tvarkai. (…)“
Įgyvendinus šią iniciatyvą, Šveicarija nebegalėtų taikyti daugelio sankcijų kariaujančioms valstybėms.
„Tai turėtų neigiamą poveikį Šveicarijos interesams ir reputacijai, o tam tikrais atvejais galėtų
išprovokuoti neigiamas kitų valstybių reakcijas.“
Nors Šveicarija iki šiol aktyviai nedalyvavo karo veiksmuose, tačiau Ukrainos kare ji leidosi įtraukti į vienos iš šalių pusę.
2022 m. vasario 28 d. ji pasidavė vidaus ir užsienio politikos spaudimui ir visiškai perėmė ES ekonomines sankcijas
– neatsižvelgdama į iki tol vykdytą neutralumo politiką.
ES sankcijų mastas ir besąlygiškas jų perėmimas buvo beprecedentinis ir dar niekada nematytas atvejis.
Rusija nedelsdama paskelbė, kad Šveicarija nebėra neutrali, ir išbraukė šią šalį iš draugiškų valstybių sąrašo.
Savo įdomiame straipsnyje „Sankcijos – tai karas kitomis priemonėmis“ tiriamasis žurnalistas Jamesas Corbettas
nagrinėja sankcijų kaip „ekonominio ginklo“ raidą XX amžiuje.
Jis teigia, kad sankcijos yra karo ginklas, kuris „duonos blokada“ badu išsekina ir žudo žmones.
Taigi sankcijos jokiu būdu nėra prasmingos priemonės, kuriomis būtų galima reaguoti į tarptautinės
teisės pažeidimus, kaip teigia Federalinė Taryba.
Jos netgi dažnai lemia karų užsitęsimą ir paprastai dar labiau kenkia civiliams gyventojams nei patys karo veiksmai.
Denverio universiteto ir Vašingtono Ekonomikos ir politikos tyrimų centro mokslininkų atlikto tyrimo
rezultatai parodė, kad sankcijų aukų skaičius yra penkis kartus didesnis nei karo aukų skaičius.
Federalinė Taryba: „Iniciatyvinio komiteto reikalavimas, kad Šveicarija pasinaudotų savo neutralumu tarpininkavimo vaidmeniui
atlikti ir taikai skatinti, jau šiandien yra įprasta praktika.“
Ar tikrai taip yra?
Nors, kaip teigia Federalinė Taryba, sankcijų perėmimas yra suderinamas su neutralumu, praktikoje tarpininko vaidmuo baigėsi:
● Rusija Šveicariją priskyrė prie „nedraugiškų valstybių“.
● Po to dvišaliai santykiai pablogėjo.
Rusija, be kita ko, apribojo diplomatinius ir politinius ryšius su Šveicarija.
● Be to, Rusija ėmė nebežiūrėti į Šveicariją kaip į patikimą neutralų tarpininką.
Šį vaidmenį dabar perėmė tokios šalys kaip Turkija ar Saudo Arabija, kurios taip pateikė save kaip nešališkus taikos
tarpininkus, nors iš tikrųjų siekia savo pačių griežtų interesų.
Taigi Šveicarija, susilpnindama savo neutralumą, prarado galimybę svariai prisidėti prie taikos.
Federalinė Taryba: „Palyginti su dabartine praktika, ši iniciatyva apribotų veiksmų laisvę, kuri leidžia
užtikrinti mūsų saugumą, nepriklausomybę ir gerovę.“
„Būtent blogėjant saugumo padėčiai ši veiksmų laisvė yra svarbi.“
Jau buvo paaiškinta, kad yra visiškai priešingai.
Artėdama prie didžiųjų sąjungininkų, tokių kaip NATO ar ES, Šveicarija vis labiau praranda savo
nepriklausomybę ir neutralios tarpininkės vaidmenį.
Tai aiškiai parodė karas Ukrainoje.
Tik aiškiai apibrėžtas ir teisiškai privalomas neutralumas, kaip numatyta iniciatyvoje, patikimai apsaugo Šveicariją
nuo įsitraukimo į karo kurstymą – didžiausią gerovės priešą.
Išvada: Prof. dr. Wolfas Linderis, Berno universiteto emeritas profesorius, tai apibendrina taip:
„Tikiuosi, kad Šveicarija stengsis atkurti savo, kaip visoms pusėms patikimos neutralios valstybės, įvaizdį.“
Juk mes gyvename pasaulyje, kuris nėra taikus.
Vis dažniau vyksta kariniai veiksmai prieš kitas šalis.
„Ir šįkart neutralus požiūris svarbus ne tik Šveicarijai, bet, tikriausiai, ir visam pasauliui.“
Jei norite, kad Šveicarijos neutralumas nebūtų toliau silpninamas, o būtų aiškiai įtvirtintas Konstitucijoje, 2026 m.
rugsėjo 27 d. balsuokite „TAIP“ už neutralumo iniciatyvą.
Tik taip Šveicarija gali išsaugoti savo patikimumą taikos tarpininkavimo srityje ir prisidėti prie pasaulinės taikos!