2026. gada 27. septembrī Šveices vēlētāji balsos par neitralitātes iniciatīvu.
Bet kāpēc vispār ir vajadzīga šī iniciatīva, ja neitralitāte jau kopš 1848. gada ir nostiprināta Federālajā
konstitūcijā un 89 procenti šveiciešu atbalsta neitralitāti?
Tādējādi Federālā padome apgalvo, ka referenduma iznākums neapdraud Šveices neitralitāti.
Bet vai tas patiešām tā ir? Galu galā tas ir jautājums par to, kā interpretēt neitralitāti.
Neitralitātes iniciatīva tika uzsākta tieši tāpēc, ka tās ierosinātāji uzskata, ka neitralitāte Federālajā
konstitūcijā nav pietiekami skaidri nostiprināta un pēdējos gados ir arvien vairāk izplūdusi un zaudējusi stingrību.
Tāpēc iniciatīva aicina ieviest stingrāku neitralitātes praksi un vēlas papildus iekļaut konstitūcijā jaunu pantu,
● „ka Šveices neitralitāte ir mūžīga un bruņota;
● ka Šveice nepievienojas nevienam militāram vai aizsardzības aliansam un nesadarbojas ar šādu aliansu,
izņemot gadījumus, kad pret Šveici tiek vērsts militārs uzbrukums vai tiek gatavots šāds uzbrukums;
● ka Šveice nepiedalās militāros konfliktos starp trešām valstīm un nepiemēro sankcijas pret karojošām valstīm.
Izņēmumu veido Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) sankcijas, kā arī pasākumi, kas vērsti uz sankciju apiešanas novēršanu;
● ka Šveice izmanto savu neitralitāti, lai pildītu starpnieka lomu.
Federālā padome un parlaments noraida neitralitātes iniciatīvu, neiesniedzot pretpriekšlikumu.”
Šajā raidījumā tiek analizēta Federālās padomes un parlamenta nostāja un tā tiek aplūkota plašākā kontekstā.
Tādējādi tiek pārbaudīts, vai tā iztur kritisku pārbaudi.
Federālā padome: „Šveice vienmēr ir bijusi neitrāla.”
Tādēļ tās neitralitāte jau ir mūžīga.“
Kā jau teicu, tas ir jautājums par „neitralitātes“ definīciju.
Balsojums ir izšķirošs, lai definētu Šveices neitralitāti.
Federālā padome: „Kā pastāvīgi neitrāla valsts Šveice jau šodien nepiedalās nevienā
militārā vai aizsardzības aliansē (piemēram, NATO).”
Balsojot „par“ neitralitātes iniciatīvu, ir jānodrošina, ka tā paliks spēkā arī nākotnē.
Galu galā atsevišķi politiķi atkal un atkal izvirza iespēju pievienoties NATO vai vismaz veidot ciešākas attiecības ar NATO.
Federālās padomes loceklis: „Šī iniciatīva apgrūtinātu sadarbību drošības politikas jomā
(ar aizsardzības aliansēm, piemēram, NATO). (…)
Tas būtu nopietns apdraudējums Šveices drošībai:
„Viņa (…) uzbrukuma gadījumā būtu mazāk aizsargāta.”
Vai tas tiešām tā ir?
Galvenais jautājums ir, vai NATO patiešām spēj nodrošināt drošību un mieru – vai, gluži pretēji, tā drīzāk tos apdraud.
NATO dokumentālā filma ir izpētījusi šo jautājumu un secinājusi sekojošo:
Eiropā iespējamā kara draudi ir aktuālāki nekā jebkad agrāk kopš Otrā pasaules kara.
Jau desmitiem gadu ir redzams, ka NATO kurina visu šo kara kaislību – gan ar propagandu, gan ar draudiem, piemēram,
NATO paplašināšanos uz austrumiem, gan ar reālu bruņošanos.
Kla.TV izpētīja dažas no svarīgākajām oficiālajām NATO operācijām, piemēram, operāciju Dienvidslāvijā 1999. gadā, operāciju
Afganistānā pēc 11. septembra un operāciju Lībijā 2011. gadā.
Visām šīm karām ir viens kopīgs iezīme:
Kara nodarītie postījumi bija lielāki nekā tā it kā netaisnība, ko tas bija paredzēts novērst, lai nodrošinātu mieru valstī.
Tas ir pretrunā ar starptautisko kara tiesību pamatprincipu.
Un šiem kariem ir vēl viena kopīga iezīme:
Tās bija balstītas uz meliem.
Šveices vēsturnieks Dr. Daniele Ganser savā grāmatā „Nelikumīgie kari: kā NATO valstis sabotē ANO“ ir pierādījis, kā
gan pagātnē, gan tagadnē tiek vesti nelikumīgi kari – bez alianses iesaistīšanās un bez skaidra ANO mandāta.
Tātad NATO nevar uzskatīt par „miera nodrošināšanas” garantu – jo īpaši ne Eiropā un vēl jo mazāk attiecībā uz mazo valsti Šveici,
kurai, pateicoties savai neitralitātei, jau 200 gadus ir izdevies veiksmīgi izvairīties no kariem un kura
uzbrukuma gadījumam ir sagatavojusies ar savu armiju.
Federālā padome: „Šveice jau šobrīd nepiedalās militāros konfliktos starp trešām valstīm.”
Nē, ne tieši.
Tomēr šīs iniciatīvas mērķis ir nodrošināt, lai tā tas paliktu arī turpmāk un Šveice
netiktu iesaistīta militāros konfliktos pat netieši.
Arī tie, kas piedalās sankcijās, piemēram, Šveice Ukrainas karā, ieņem noteiktu nostāju.
Arī tie, kas piegādā ieročus karadarbības zonām, nav neitrāli.
Lai gan šodien ir aizliegts eksportēt Šveices kara materiālus uz valstīm, kas ir
iesaistītas iekšējos vai starptautiskos konfliktos.
Tomēr, kā liecina federālās valdības oficiālā statistika, šis aizliegums tika atklāti apiet.
Saskaņā ar šo informāciju no 1975. līdz 2016. gadam no Šveices tika eksportēti ieroči par 17,5 miljardiem franku
– lielākā daļa no tiem tika piegādāta karojošajām pusēm!
Turklāt pagātnē ir bijušas atkārtotas diskusijas par iespējamu ieroču eksporta noteikumu atvieglošanu.
Tagad Federālā padome ir ierosinājusi piešķirt valsts valdībai pilnvaras eksportēt kara materiālus uz 25
valstīm, pat ja tās ir iesaistītas bruņotos konfliktos.
Arī ieroču nodošana tālāk principā būtu jābūt iespējamai.
Turpretim 2026. gada pavasarī tika veiksmīgi rīkots referendums „Nekādu Šveices ieroču karadarbības zonās“.
Tagad tas ir jāiesniedz Šveices iedzīvotājiem balsošanai.
Federālā padome: „Šveice jau piemēro visas ANO sankcijas.”
„Kā ANO dalībvalsts tai ir šāds pienākums.”
Tieši to ar neitralitātes iniciatīvu ir paredzēts ietvert Federālajā konstitūcijā un nodrošināt ilgtermiņā.
Šveicei turpmāk būtu jāatļauj piemērot tikai ANO sankcijas pret karojošām valstīm.
Tādējādi ES sankcijas būtu izslēgtas, jo tās nav pieņēmis starptautiski leģitimētais ANO Drošības padomes.
Federālā padome: „Sankcijas ir līdzeklis, ar ko reaģēt uz starptautisko tiesību pārkāpumiem
un starptautiskās kārtības apdraudējumiem. (…)”
Šīs iniciatīvas rezultātā Šveice vairs nevarētu piemērot daudzas sankcijas pret karojošām valstīm.
„Tas negatīvi ietekmētu Šveices intereses un reputāciju un noteiktos gadījumos varētu
izraisīt negatīvu reakciju no citu valstu puses.”
Lai gan Šveice līdz šim nav aktīvi iesaistījusies karadarbībā, tomēr Ukrainas karā tā ir
ļāvusies ietekmei un ieņēmusi noteiktu nostāju.
2022. gada 28. februārī tā piekāpās iekšpolitiskajam un ārpolitiskajam spiedienam un pilnībā pārņēma ES ekonomiskās
sankcijas – neņemot vērā līdzšinējo neitralitātes politiku.
ES sankciju apjoms un to nepārdomātā pārņemšana bija pirmo reizi novērota un bezprecedenta.
Krievija nekavējoties paziņoja, ka Šveice vairs nav neitrāla valsts, un izslēdza to no draudzīgo valstu saraksta.
Savā aizraujošajā esejā „Sankcijas ir karš ar citiem līdzekļiem“ izmeklējošais žurnālists Džeims Korbets izgaismo
sankciju kā „ekonomiskā ieroča“ attīstību 20. gadsimtā.
Viņš norāda, ka sankcijas ir kara ierocis, kas, izmantojot „maizes blokādi“, izsūc cilvēkus un nogalina tos.
Tātad sankcijas nekādā ziņā nav saprātīgi pasākumi, lai reaģētu uz starptautisko tiesību
pārkāpumiem, kā to apgalvo Federālā padome.
Tās pat bieži vien izraisa karu pagarināšanos un parasti iedzīvotājus skārst vēl smagāk nekā paši karadarbības pasākumi.
Denveras Universitātes un Vašingtonas Ekonomikas un politikas pētījumu centra pētnieku veiktais pētījums
liecināja, ka sankciju dēļ upuru skaits bija piecas reizes lielāks nekā kara izraisīto upuru skaits.
Federālās padomes loceklis: „Ierosinājuma komitejas prasība, lai Šveice izmantotu savu neitralitāti, lai pildītu starpnieka
lomu un veicinātu mieru, jau šodien tiek īstenota praksē.”
Vai tas tiešām tā ir?
Lai gan saskaņā ar Federālās padomes viedokli sankciju pārņemšana esot saderīga ar
neitralitāti, praksē starpnieka loma ir beigusies:
● Krievija Šveici klasificēja kā „naidīgu valsti“.
● Pēc tam divpusējās attiecības pasliktinājās.
Krievija, cita starpā, ierobežoja diplomātiskās un politiskās attiecības ar Šveici.
● Turklāt Krievijas puse vairs neuzskatīja Šveici par uzticamu neitrālu starpnieku.
Šo lomu tagad pārņēma tādas valstis kā Turcija vai Saūda Arābija, kuras tādējādi pozicionēja sevi kā neitrālus miera
veicinātājus, lai gan tās īsteno bezkompromisu savas intereses.
Tādējādi Šveice, vājinot savu neitralitāti, zaudēja iespēju sniegt nozīmīgu ieguldījumu miera nodrošināšanā.
Federālā padome: „Salīdzinājumā ar pašreizējo praksi šī iniciatīva ierobežotu rīcības brīvību, kas ļauj
aizsargāt mūsu drošību, neatkarību un labklājību.”
„Īpaši situācijā, kad drošības stāvoklis pasliktinās, šī rīcības brīvība ir svarīga.”
Jau tika norādīts, ka patiesībā ir tieši pretēji.
Tuvinoties lielajiem alianses partneriem, piemēram, NATO vai ES, Šveice arvien vairāk zaudē
savu neatkarību un lomu kā neitrāla starpniece.
Tas ir skaidri parādījies Ukrainas karā.
Tikai skaidri definēta un juridiski saistoša neitralitāte, kādu paredz šī iniciatīva, uzticami pasargā Šveici no iesaistīšanās
kara kurināšanā – labklājības lielākajā ienaidniekā.
Secinājums: Prof. Dr. Wolf Linder, Bernes Universitātes emeritētais profesors, to formulē šādi:
„Es ceru, ka Šveice strādās pie tā, lai atjaunotu savu tēlu kā neitrāla valsts, kas ir uzticama visām pusēm.“
Jo mēs dzīvojam pasaulē, kas nav mierīga.
Arvien biežāk notiek karadarbība pret citām valstīm.
„Un šoreiz neitrāla nostāja ir svarīga ne tikai Šveicei, bet, visticamāk, arī visai pasaulei.”
Ja vēlaties, lai Šveices neitralitāte netiktu vēl vairāk vājināta, bet gan skaidri nostiprināta konstitūcijā, 2026.
gada 27. septembrī balsojiet „JĀ” par neitralitātes iniciatīvu.
Tikai tādā veidā Šveice var saglabāt savu uzticamību miera starpniecībā un dot savu
ieguldījumu pasaules miera nodrošināšanā!