Den 27. september 2026 skal det sveitsiske velgerkorpset ta stilling til nøytralitetsinitiativet.
Men hvorfor er det i det hele tatt behov for dette initiativet, når nøytraliteten allerede har vært nedfelt i
forfatningen siden 1848, og 89 prosent av sveitserne går inn for å opprettholde nøytraliteten?
Forbundsrådet hevder således at utfallet av avstemningen ikke setter Sveits’ nøytralitet i tvil.
Men er det virkelig slik? Til syvende og sist er dette et spørsmål om hvordan man tolker nøytraliteten.
Nøytralitetsinitiativet ble nemlig lansert fordi initiativtakerne mener at nøytraliteten ikke er forankret tydelig nok
i forfatningen og at den i løpet av de siste årene i stadig større grad har blitt utvannet og svekket.
Derfor krever initiativet en strengere nøytralitetspraksis og ønsker i tillegg å innføre en ny artikkel i grunnloven,
● «at Sveits’ nøytralitet er evigvarende og militær;
● at Sveits ikke skal inngå i noen militær- eller forsvarsallianse og ikke samarbeide med en slik
allianse, med mindre Sveits blir utsatt for et militært angrep eller et slikt angrep er under forberedelse;
● at Sveits ikke deltar i militære konflikter mellom tredjelande og ikke innfører sanksjoner mot krigførende stater.
Unntatt er sanksjoner fra De forente nasjoner (FN) samt tiltak for å forhindre omgåelse av sanksjoner;
● at Sveits utnytter sin nøytralitet i sin rolle som megler.
«Forbundsrådet og parlamentet avviser nøytralitetsinitiativet uten å legge frem et motforslag.»
I dette programmet analyseres holdningen til forbundsrådet og parlamentet og settes inn i en større sammenheng.
Her undersøkes det om den tåler en kritisk granskning.
Forbundsrådet: «Sveits er alltid nøytralt.»
«Deres nøytralitet er derfor allerede evigvarende.»
Som sagt er dette et spørsmål om definisjonen av «nøytralitet».
Avstemningen er avgjørende for å definere Sveits’ nøytralitet.
Forbundsrådet: «Som en stat som alltid har vært nøytral, er Sveits allerede i dag ikke medlem av noen
militær- eller forsvarsallianse (som f.eks. NATO).»
Et ja til nøytralitetsinitiativet skal sikre at dette også forblir slik i fremtiden.
Til slutt er det stadig enkelte politikere som tar opp muligheten for NATO-medlemskap eller
i det minste en tettere tilnærming til NATO.
Forbundsrådet: «Sikkerhetspolitisk samarbeid (med forsvarsallianser som NATO)
ville bli vanskeliggjort av initiativet. (…)»
Dette ville få alvorlige konsekvenser for Sveits’ sikkerhet:
«Hun ville (…) være mindre godt beskyttet i tilfelle et angrep.»
Er det virkelig slik?
Det avgjørende spørsmålet er om NATO faktisk kan garantere sikkerhet og fred – eller om
organisasjonen tvert imot snarere setter disse i fare.
NATO-dokumentaren har undersøkt dette spørsmålet og kommet frem til følgende:
I Europa er faren for en mulig krig mer påtrengende enn noensinne siden andre verdenskrig.
Det har i flere tiår vært tydelig at NATO bidrar til å oppildne hele krigshissingen, enten det er gjennom propaganda,
trusler som NATOs utvidelse østover eller reell opprustning.
Kla.TV har undersøkt noen av de viktigste offisielle NATO-operasjonene, som i Jugoslavia i 1999, i
Afghanistan etter 11. september og i Libya i 2011.
Alle disse krigene har én ting til felles:
De lidelsene som krigen påførte, var større enn den påståtte urettferdigheten den skulle avhjelpe for å sikre fred i landet.
Dette strider mot prinsippet i folkeretten om krig.
Og disse krigene har enda en ting til felles:
De var bygget på løgner.
Den sveitsiske historikeren dr. Daniele Ganser har i sin bok «Ulovlige kriger: Hvordan NATO-landene saboterer FN» påvist
hvordan det både tidligere og i dag føres ulovlige kriger – uten at det foreligger en
alliansehendelse og uten et uttrykkelig FN-mandat.
NATO kan altså ikke betraktes som en garant for «fredssikring» – i hvert fall ikke i Europa og aller minst for det lille landet
Sveits, som takket være sin nøytralitet i 200 år har klart å holde seg utenfor kriger og
er rustet med en egen hær i tilfelle angrep.
Forbundsrådet: «Sveits deltar allerede i dag ikke i militære konflikter mellom tredjelande.»
Nei, ikke direkte.
Formålet med initiativet er imidlertid å sikre at dette også forblir slik i fremtiden, og at Sveits ikke
deltar i militære konflikter, heller ikke indirekte.
Også de som deltar i sanksjoner, slik som Sveits i krigen i Ukraina, tar parti.
Den som leverer våpen til krigsområder, er heller ikke nøytral.
I dag er det riktignok forbudt å eksportere sveitsisk krigsmateriell til land som er
involvert i interne eller internasjonale konflikter.
Dette forbudet ble imidlertid, som det fremgår av de offisielle føderale statistikkene, likevel åpenlyst omgått.
Ifølge denne ble det fra 1975 til 2016 eksportert våpen fra Sveits for 17,5 milliarder
franc – i stor grad til krigførende parter!
I tillegg har det tidligere vært gjentatte diskusjoner om mulige lempinger av våpeneksportreglene.
Nå har Forbundsrådet foreslått å gi delstatsregjeringen fullmakt til å eksportere krigsmateriell til 25
stater, selv om disse er involvert i væpnede konflikter.
Også overføring av våpen skal i utgangspunktet være mulig.
I motsetning til dette ble folkeavstemningen «Ingen sveitsiske våpen i krigsområder» gjennomført med suksess våren 2026.
Nå må saken legges frem for den sveitsiske befolkningen til avstemning.
Forbundsrådet: «Sveits har allerede innført alle FN-sanksjoner.»
«Som medlem av FN er hun forpliktet til dette.»
Det er nettopp dette som skal forankres i forfatningen gjennom nøytralitetsinitiativet og sikres på lang sikt.
Sveits skal kun ha lov til å innføre FN-sanksjoner mot stater som fører krig.
EU-sanksjoner ville dermed være utelukket, siden de ikke vedtas av FNs Sikkerhetsråd, som har internasjonal legitimitet.
Forbundsrådet: «Sanksjoner er et virkemiddel for å reagere på brudd på folkeretten og
trusler mot den internasjonale orden. (…)»
Med dette initiativet vil Sveits ikke lenger kunne overta mange sanksjoner mot krigførende stater.
«Dette ville ha negative konsekvenser for Sveits’ interesser og omdømme og kunne i visse
tilfeller utløse negative reaksjoner fra andre stater.»
Selv om Sveits hittil ikke har deltatt aktivt i krigshandlinger, har landet likevel latt
seg rive med til å ta parti i krigen i Ukraina.
Den 28. februar 2022 ga landet etter for presset fra innenriks- og utenrikspolitikken og overtok EUs økonomiske sanksjoner ordrett
– uten å ta hensyn til den hidtidige nøytralitetspolitikken.
Omfanget og den ureflekterte overtakelsen av EUs sanksjoner var uten sidestykke og skjedde for første gang.
Russland erklærte umiddelbart at Sveits ikke lenger var nøytralt og strøk landet fra listen over vennlige stater.
I sin spennende artikkel «Sanksjoner er krig med andre midler» belyser den undersøkende journalisten James Corbett utviklingen
av sanksjonene som «økonomisk våpen» i det 20. århundret.
Han forklarer at sanksjoner er et krigsvåpen som sulter og dreper mennesker ved å «stenge tilgangen til brød».
Sanksjoner er altså på ingen måte hensiktsmessige tiltak for å reagere på brudd på folkeretten, slik Forbundsrådet hevder.
De fører til og med ofte til at kriger trekker ut, og rammer sivilbefolkningen som
regel enda hardere enn selve krigshandlingene.
Resultatet av en studie utført av forskere ved Universitetet i Denver og Center for Economic and Policy Research i
Washington viste at antallet ofre som følge av sanksjoner var fem ganger høyere enn antallet dødsfall som følge av krig.
Forbundsrådet: «Initiativkomiteens krav om at Sveits skal utnytte sin nøytralitet til å spille en
meglerrolle og fremme fred, er allerede praksis i dag.»
Er det virkelig slik?
Selv om Forbundsrådet mener at overtakelsen av sanksjonene er forenlig med nøytraliteten, er
det i praksis slutt på rollen som mellommann:
● Russland klassifiserte Sveits som en «uvennlig stat».
● Deretter skjedde det en forverring av de bilaterale forholdene.
Russland innskrenket blant annet den diplomatiske og politiske kontakten med Sveits.
● Den russiske siden begynte dessuten å ikke lenger betrakte Sveits som en troverdig nøytral megler.
Denne rollen ble nå overtatt av land som Tyrkia og Saudi-Arabia, som dermed fremstilte seg som nøytrale
fredsmeglere, selv om de forfølger knallharde egne interesser.
På denne måten gikk Sveits glipp av muligheten til å yte et viktig bidrag til freden ved å svekke sin nøytralitet.
Forbundsrådet: «Sammenlignet med dagens praksis ville initiativet innskrenke handlingsrommet som gjør det
mulig å beskytte vår sikkerhet, uavhengighet og velstand.»
«Nettopp i en sikkerhetssituasjon som forverres, er dette handlingsrommet viktig.»
Det er allerede blitt påpekt at det er akkurat det motsatte som er tilfelle.
Gjennom tilnærmingen til store allierte som NATO og EU mister Sveits i stadig større grad sin
uavhengighet og sin rolle som nøytral megler.
Dette har blitt tydelig i krigen i Ukraina.
Bare en klart definert og lovfestet nøytralitet, slik initiativet legger opp til, kan på en pålitelig måte beskytte Sveits
mot å bli indratt i krigshisseri – velstandens største fiende.
Konklusjon: Prof. dr. Wolf Linder, emeritus ved Universitetet i Bern, oppsummerer det slik:
«Jeg håper at Sveits vil arbeide for å gjenopprette sitt omdømme som en nøytral stat som alle parter har tillit til.»
For vi lever i en verden som ikke er fredelig.
Det blir stadig flere krigshandlinger rettet mot andre land.
«Og denne gangen er en nøytral holdning viktig ikke bare for Sveits, men sannsynligvis også for hele verden.»
Hvis du ønsker at den sveitsiske nøytraliteten ikke skal utvannes ytterligere, men i stedet forankres klart i grunnloven, må
du stemme JA til nøytralitetsinitiativet den 27. september 2026.
Bare på denne måten kan Sveits opprettholde sin troverdighet som fredsmegler og yte sitt bidrag til verdensfreden!