Pe 27 septembrie 2026, electoratul elvețian se va pronunța asupra inițiativei privind neutralitatea.
Dar de ce este nevoie de această inițiativă, având în vedere că neutralitatea este deja consacrată în Constituția federală
încă din 1848 și că 89% dintre elvețieni susțin neutralitatea?
Astfel, Consiliul Federal susține că rezultatul votului nu pune sub semnul întrebării neutralitatea Elveției.
Dar oare este într-adevăr așa? În cele din urmă, aceasta este o chestiune de interpretare a neutralității.
Inițiativa privind neutralitatea a fost lansată, de fapt, deoarece inițiatorii acesteia consideră că neutralitatea nu este
consacrată cu suficientă claritate în Constituția federală și că, în ultimii ani, a
fost din ce în ce mai mult diluată și atenuată.
De aceea, inițiativa solicită o aplicare mai strictă a principiului neutralității și dorește să
includă în Constituție un nou articol care să prevadă,
● „că neutralitatea Elveției este perpetuă și înarmată;
● ca Elveția să nu adere la nicio alianță militară sau de apărare și să nu colaboreze cu o astfel de alianță, cu
excepția cazului în care Elveția este atacată militar sau se pregătește un astfel de atac;
● faptul că Elveția nu se implică în conflictele militare dintre state terțe și nu
impune sancțiuni împotriva statelor beligerante.
Sunt excluse sancțiunile Organizației Națiunilor Unite (ONU), precum și măsurile menite să împiedice eludarea sancțiunilor;
● faptul că Elveția își folosește neutralitatea pentru a-și îndeplini rolul de mediator.
Consiliul Federal și Parlamentul resping inițiativa privind neutralitatea fără a prezenta o contrapropunere.”
În această emisiune se analizează poziția Consiliului Federal și a Parlamentului și se
încadrează aceasta într-un context mai larg.
În acest context, se analizează dacă aceasta rezistă unei evaluări critice.
Consiliul Federal: „Elveția este permanent neutră.”
„Prin urmare, neutralitatea sa este deja eternă.”
Așa cum am spus, aceasta este o chestiune legată de definiția „neutralității”.
Votul este decisiv pentru definirea neutralității elvețiene.
Consiliul Federal: „Fiind un stat cu neutralitate permanentă, Elveția nu face parte nici în prezent din nicio
alianță militară sau de apărare (cum ar fi, de exemplu, NATO).”
Un vot afirmativ pentru inițiativa privind neutralitatea are scopul de a asigura că
această situație se va menține și în viitor.
În cele din urmă, anumiți politicieni aduc în discuție în mod repetat posibilitatea aderării la NATO
sau, cel puțin, a unei apropieri mai strânse de NATO.
Consiliul Federal: „Inițiativa ar îngreuna cooperarea în domeniul politicii de
securitate (cu alianțe de apărare precum NATO). (…)
Acest lucru ar avea consecințe grave pentru securitatea Elveției:
„Ar fi (…) mai puțin protejată în cazul unui atac.”
Chiar așa stau lucrurile?
Întrebarea esențială este dacă NATO poate garanta într-adevăr securitatea și pacea – sau
dacă, dimpotrivă, le pune mai degrabă în pericol.
Documentarul NATO a analizat această chestiune și a ajuns la următoarele concluzii:
În Europa, perspectiva unui război este mai prezentă ca niciodată de la cel de-al Doilea Război Mondial încoace.
De zeci de ani se observă că NATO alimentează toată această agitație belică, fie prin propagandă, fie prin amenințări
precum extinderea NATO spre est, fie prin înarmare efectivă.
Kla.TV a analizat câteva dintre cele mai importante operațiuni oficiale ale NATO, precum cea din Iugoslavia din 1999, cea
din Afganistan după 11 septembrie și cea din Libia din 2011.
Toate aceste războaie au un lucru în comun:
Răul provocat de război a fost mai mare decât presupusa nedreptate pe care acesta ar fi
trebuit să o înlăture pentru a asigura pacea în țară.
Acest lucru încalcă principiul dreptului internațional al războiului.
Și mai au încă un lucru în comun aceste războaie:
Se bazau pe minciuni.
Istoricul elvețian dr. Daniele Ganser a demonstrat în cartea sa „Războaie ilegale: Cum țările NATO sabotează ONU” modul în
care s-au purtat și se poartă în prezent războaie ilegale – fără ca aliatul să fie atacat și fără un mandat expres al ONU.
Prin urmare, NATO nu poate fi considerată un garant al „menținerii păcii” – cu atât mai puțin în Europa și cu atât mai
puțin pentru mica țară Elveția, care, grație neutralității sale, a reușit să se țină departe de războaie timp de 200 de ani
și este pregătită să facă față unui atac cu propria sa armată.
Consiliul Federal: „Elveția nu participă nici în prezent la conflicte militare între state terțe.”
Nu, nu chiar.
Cu toate acestea, inițiativa are scopul de a asigura că această situație se va menține și în viitor și că Elveția nu
va participa, nici măcar indirect, la conflicte militare.
Chiar și cei care participă la sancțiuni, precum Elveția în războiul din Ucraina, iau partea uneia dintre părți.
Nici cei care furnizează arme în zonele de război nu sunt neutri.
În prezent, este interzisă exportarea de material de război elvețian către țări
implicate în conflicte interne sau internaționale.
Cu toate acestea, după cum arată statisticile oficiale ale guvernului federal, această
interdicție a fost totuși ocolită fără rețineri.
Conform acestui raport, între 1975 și 2016 s-au exportat din Elveția arme în valoare de 17,5 miliarde
de franci – în mare parte către părțile beligerante!
În plus, în trecut au existat în repetate rânduri discuții privind posibile relaxări ale regulilor privind exportul de arme.
Acum, Consiliul Federal a propus să se acorde guvernului național competența de a exporta material de război în 25 de
state, chiar dacă acestea sunt implicate în conflicte armate.
De asemenea, transferul de arme ar trebui să fie, în principiu, posibil.
În schimb, în primăvara anului 2026 a fost inițiat cu succes referendumul „Fără arme elvețiene în zonele de război”.
Acum, proiectul trebuie supus votului populației elvețiene.
Consiliul Federal: „Elveția aplică deja toate sancțiunile ONU.”
„În calitate de membru al ONU, are această obligație.”
Tocmai acest lucru urmează să fie consacrat în Constituția federală prin inițiativa
privind neutralitatea și asigurat pe termen lung.
Elveția ar trebui să poată aplica doar sancțiunile ONU împotriva statelor beligerante.
Astfel, sancțiunile UE ar fi excluse, întrucât acestea nu sunt adoptate de Consiliul de
Securitate al ONU, care are legitimitate internațională.
Consiliul Federal: „Sancțiunile sunt un instrument de reacție la încălcările dreptului internațional și
la amenințările la adresa ordinii internaționale. (…)”
Datorită acestei inițiative, Elveția ar putea să nu mai preia multe sancțiuni împotriva statelor implicate în conflicte armate.
„Acest lucru ar avea consecințe negative asupra intereselor și reputației Elveției și ar putea, în anumite
cazuri, să provoace reacții negative din partea altor state.”
Deși Elveția nu s-a implicat activ în conflictele armate până în prezent, în războiul din Ucraina s-a
lăsat influențată și a luat partea uneia dintre părți.
La 28 februarie 2022, ea a cedat presiunilor din domeniul politicii interne și externe și a preluat integral
sancțiunile economice ale UE – fără a ține seama de politica de neutralitate aplicată până atunci.
Amploarea și preluarea fără rezerve a sancțiunilor UE au fost fără precedent și s-au înregistrat pentru prima dată.
Rusia a declarat imediat că Elveția nu mai este neutră și a eliminat-o de pe lista statelor prietene.
În eseul său captivant intitulat „Sancțiunile sunt război prin alte mijloace”, jurnalistul de investigație
James Corbett analizează evoluția „armei economice” reprezentate de sancțiuni în secolul al XX-lea.
El susține că sancțiunile sunt o armă de război care înfometează și ucide oamenii prin „blocarea aprovizionării cu alimente”.
Prin urmare, sancțiunile nu sunt deloc măsuri adecvate pentru a reacționa la încălcările dreptului
internațional, așa cum susține Consiliul Federal.
Adesea, acestea duc chiar la prelungirea războaielor și afectează populația civilă, de cele mai
multe ori, mai grav decât acțiunile de război în sine.
Rezultatele unui studiu realizat de cercetători de la Universitatea din Denver și de la Center for Economic and Policy
Research din Washington au arătat că numărul victimelor cauzate de sancțiuni este de cinci ori
mai mare decât cel al victimelor cauzate de război.
Consiliul Federal: „Solicitarea comitetului de inițiativă, conform căreia Elveția ar trebui să-și folosească
neutralitatea pentru a-și îndeplini rolul de mediator și pentru promovarea păcii, este deja o practică curentă.”
Chiar așa stau lucrurile?
Deși, potrivit Consiliului Federal, preluarea sancțiunilor ar fi compatibilă cu neutralitatea, în
practică rolul de mediator a încetat să mai existe:
● Rusia a clasificat Elveția drept „stat ostil”.
● A urmat o deteriorare a relațiilor bilaterale.
Rusia a restricționat, printre altele, schimburile diplomatice și politice cu Elveția.
● De asemenea, partea rusă a încetat să mai considere Elveția ca un mediator neutru credibil.
Acest rol a fost preluat acum de țări precum Turcia sau Arabia Saudită, care s-au prezentat astfel ca mediatori
neutri, deși urmăresc cu fermitate propriile interese.
Astfel, prin diluarea neutralității sale, Elveția a ratat ocazia de a aduce o contribuție importantă la pace.
Consiliul Federal: „Față de practica actuală, inițiativa ar limita marja de manevră care ne permite să ne
protejăm securitatea, independența și prosperitatea.”
„Tocmai într-o situație de securitate care se deteriorează, această marjă de manevră este importantă.”
S-a arătat deja că este exact invers.
Prin apropierea de parteneri importanți din cadrul alianțelor, precum NATO sau UE, Elveția își pierde din ce
în ce mai mult independența și rolul de mediator neutru.
Acest lucru a reieșit clar din războiul din Ucraina.
Doar o neutralitate clar definită și obligatorie din punct de vedere legal, așa cum prevede inițiativa, protejează
Elveția în mod fiabil împotriva implicării în acțiuni belicoase – cel mai mare dușman al prosperității.
Concluzie: Prof. dr. Wolf Linder, profesor emerit la Universitatea din Berna, rezumă situația astfel:
„Sper că Elveția va depune eforturi pentru a-și restabili imaginea de stat neutru, credibil pentru toate părțile.”
Pentru că trăim într-o lume care nu este pașnică.
Se înregistrează tot mai multe acțiuni belicoase împotriva altor țări.
„Și de data aceasta, o poziție neutră este importantă nu doar pentru Elveția, ci probabil și pentru întreaga lume.”
Dacă doriți ca neutralitatea elvețiană să nu fie în continuare diluată, ci să fie clar consacrată în Constituție, votați DA
la 27 septembrie 2026 pentru inițiativa privind neutralitatea.
Numai astfel Elveția își poate menține credibilitatea în calitate de mediator pentru pace și
își poate aduce contribuția la pacea mondială!