Den 27 september 2026 ska den schweiziska väljarkåren ta ställning till neutralitetsinitiativet.
Men varför behövs egentligen detta initiativ, när neutraliteten redan sedan 1848 är förankrad i författningen
och 89 procent av schweizarna stöder neutraliteten?
Så hävdar förbundsrådet att resultatet av omröstningen inte ifrågasätter Schweiz neutralitet.
Men är det verkligen så? I slutändan handlar det om hur man tolkar neutraliteten.
Neutralitetsinitiativet lanserades nämligen därför att dess initiativtagare anser att neutraliteten inte är tillräckligt
tydligt förankrad i författningen och att den under de senaste åren i allt högre grad har urvattnats och försvagats.
Därför kräver initiativet en striktare neutralitetspolitik och vill dessutom införa en ny artikel i konstitutionen,
● ”att Schweiz neutralitet är evig och väpnad; ”
● att Schweiz inte ansluter sig till någon militär- eller försvarsallians och inte samarbetar med en sådan
allians, såvida inte Schweiz utsätts för ett militärt angrepp eller ett sådant angrepp förbereds;
● att Schweiz inte deltar i militära konflikter mellan tredjeländer och inte inför sanktioner mot krigförande stater.
Undantagna är sanktioner från Förenta nationerna (FN) samt åtgärder för att förhindra kringgående av sanktioner;
● att Schweiz utnyttjar sin neutralitet för sin roll som medlare.
Förbundsrådet och parlamentet avvisar neutralitetsinitiativet utan motförslag.”
I detta program analyseras förbundsrådets och parlamentets hållning och sätts in i ett större sammanhang.
Där undersöks om den håller för en kritisk granskning.
Förbundsrådet: ”Schweiz är permanent neutralt.”
”Deras neutralitet är därför redan evig.”
Som jag redan har sagt är detta en fråga om definitionen av ”neutralitet”.
Omröstningen är avgörande för att fastställa Schweiz neutralitet.
Förbundsrådet: ”Som en stat som alltid varit neutral ansluter sig Schweiz redan idag inte till några
militära eller försvarsallianser (som t.ex. Nato).”
Genom att rösta ja till neutralitetsinitiativet ska man säkerställa att detta förblir så även i framtiden.
Slutligen tar enskilda politiker gång på gång upp möjligheten till ett NATO-medlemskap
eller åtminstone ett närmare samarbete med NATO.
Förbundsrådet: ”Det säkerhetspolitiska samarbetet (med försvarsallianser som Nato) skulle försvåras av initiativet. (…)”
Det skulle få allvarliga konsekvenser för Schweiz säkerhet:
”Hon skulle (…) vara mindre välskyddad vid en attack.”
Är det verkligen så?
Den avgörande frågan är om Nato verkligen kan garantera säkerhet och fred – eller om
organisationen tvärtom snarare äventyrar dessa.
NATO-dokumentären har undersökt denna fråga och kommit fram till följande:
I Europa är risken för ett krig mer påtaglig än någonsin sedan andra världskriget.
Det har under flera decennier visat sig att Nato underblåser hela krigshetsen, vare sig det sker genom propaganda,
hot som Natos utvidgning österut eller faktisk upprustning.
Kla.TV granskade några av de viktigaste officiella NATO-operationerna, såsom insatsen i Jugoslavien 1999, insatsen i
Afghanistan efter 11 september och insatsen i Libyen 2011.
Alla dessa krig har en sak gemensamt:
De lidanden som kriget orsakade var större än den påstådda orättvisa som det skulle avhjälpa för att säkra freden i landet.
Detta strider mot principen i internationell krigsrätt.
Och det finns ytterligare en sak som dessa krig har gemensamt:
De byggde på lögner.
Den schweiziske historikern dr Daniele Ganser har i sin bok ”Olagliga krig: Hur Nato-länderna saboterar FN” visat hur
olagliga krig har förts både förr och nu – utan att det föreligger ett alliansfall och utan uttryckligt mandat från FN.
Nato kan alltså inte betraktas som en garant för ”fredens upprätthållande” – absolut inte i Europa och än mindre för det
lilla landet Schweiz, som tack vare sin neutralitet framgångsrikt har kunnat hålla sig utanför krig i 200 år och är rustat
med en egen armé för att kunna försvara sig vid ett angrepp.
Förbundsrådet: ”Schweiz deltar redan idag inte i militära konflikter mellan tredjeländer.”
Nej, inte direkt.
Syftet med initiativet är dock att säkerställa att detta förblir så även i framtiden och att Schweiz
inte heller indirekt deltar i militära konflikter.
Även den som deltar i sanktioner, som Schweiz i kriget i Ukraina, tar ställning.
Den som levererar vapen till krigsområden är inte heller neutral.
I dag är det visserligen förbjudet att exportera schweiziskt krigsmaterial till länder som är
inblandade i inhemska eller internationella konflikter.
Detta förbud kringgicks dock, som framgår av den officiella federala statistiken, ändå öppet.
Enligt denna rapport exporterades vapen från Schweiz för 17,5 miljarder franc mellan 1975 och
2016 – till stor del till krigförande parter!
Dessutom har det tidigare gång på gång förekommit diskussioner om eventuella lättnader i reglerna för vapenexport.
Nu har förbundsrådet lagt fram ett förslag om att ge delstatsregeringen befogenhet att exportera krigsmateriel till
25 länder, även om dessa är inblandade i väpnade konflikter.
Även överlåtelse av vapen ska i princip vara möjlig.
Däremot genomfördes under våren 2026 framgångsrikt folkomröstningen ”Inga schweiziska vapen i krigsområden”.
Nu måste frågan läggas fram för den schweiziska befolkningen i en folkomröstning.
Förbundsrådet: ”Schweiz tillämpar redan alla FN-sanktioner.”
”Som medlem i FN är hon skyldig att göra detta.”
Det är just detta som neutralitetsinitiativet syftar till att förankra i författningen och säkerställa på lång sikt.
Schweiz bör endast tillåtas att tillämpa FN-sanktioner mot krigförande stater.
EU-sanktioner skulle därmed vara uteslutna, eftersom de inte beslutas av FN:s
säkerhetsråd, som har internationell legitimitet.
Förbundsrådet: ”Sanktioner är ett verktyg för att reagera på brott mot folkrätten och hot mot den internationella ordningen. (…)”
Om initiativet går igenom skulle Schweiz inte längre kunna tillämpa många sanktioner mot krigförande stater.
”Detta skulle få negativa konsekvenser för Schweiz intressen och anseende och skulle i vissa fall
kunna utlösa negativa reaktioner från andra stater.”
Schweiz har visserligen hittills inte deltagit aktivt i krigshandlingar, men har i kriget i
Ukraina låtit sig ryckas med och tagit ställning.
Den 28 februari 2022 gav landet efter för det inrikes- och utrikespolitiska trycket och övertog EU:s
ekonomiska sanktioner i sin helhet – utan att ta hänsyn till den tidigare neutralitetspolitiken.
Omfattningen och det okritiska övertagandet av EU:s sanktioner var något helt nytt och saknade motstycke.
Ryssland förklarade omedelbart att Schweiz inte längre var neutralt och strök landet från listan över vänskapliga stater.
I sin spännande artikel ”Sanktioner är krig med andra medel” belyser den undersökande journalisten James Corbett utvecklingen
av sanktionerna som ett ”ekonomiskt vapen” under 1900-talet.
Han förklarar att sanktioner är ett krigsvapen som svälter ut och dödar människor genom att ”stänga av brödförsörjningen”.
Sanktioner är alltså inte på något sätt lämpliga åtgärder för att reagera på brott mot folkrätten, såsom Förbundsrådet hävdar.
De leder till och med ofta till att krig drar ut på tiden och drabbar oftast
civilbefolkningen ännu hårdare än själva krigshandlingarna.
Resultatet av en studie utförd av forskare vid universitetet i Denver och Center for Economic and Policy Research i
Washington visade att antalet offer till följd av sanktioner var fem gånger högre än antalet dödsfall till följd av krig.
Förbundsrådet: ”Initiativkommitténs krav på att Schweiz ska utnyttja sin neutralitet för att agera
som medlare och främja fred är redan idag praxis.”
Är det verkligen så?
Även om Bundesrat anser att övertagandet av sanktionerna är förenligt med neutraliteten, är
det i praktiken slut med rollen som medlare:
● Ryssland klassificerade Schweiz som en ”ovänlig stat”.
● Därefter försämrades de bilaterala förbindelserna.
Ryssland begränsade bland annat de diplomatiska och politiska kontakterna med Schweiz.
● Den ryska sidan började dessutom att inte längre betrakta Schweiz som en trovärdig neutral medlare.
Denna roll övertogs nu av länder som Turkiet och Saudiarabien, som därmed framställde sig som neutrala
fredsmäklare, trots att de förföljer sina egna hårda intressen.
På så sätt gick Schweiz miste om möjligheten att bidra väsentligt till freden genom att urvattna sin neutralitet.
Förbundsrådet: ”Jämfört med dagens praxis skulle initiativet begränsa det handlingsutrymme som gör det möjligt att
skydda vår säkerhet, vår självständighet och vårt välstånd.”
”Just när säkerhetsläget försämras är detta handlingsutrymme viktigt.”
Det har redan påpekats att det är precis tvärtom.
Genom att närma sig stora allierade som Nato och EU förlorar Schweiz i allt högre grad sin
självständighet och sin roll som neutral medlare.
Detta har tydligt visat sig i kriget i Ukraina.
Endast en tydligt definierad och lagstadgad neutralitet, såsom den som föreslås i initiativet, skyddar
Schweiz på ett tillförlitligt sätt mot att dras in i krigshets – välståndets största fiende.
Slutsats: Prof. dr Wolf Linder, emeritusprofessor vid universitetet i Bern, sammanfattar det på följande sätt:
”Jag hoppas att Schweiz kommer att arbeta för att återupprätta sitt anseende som en
neutral stat som är trovärdig för alla parter.”
För vi lever i en värld som inte är fredlig.
Det förekommer allt fler krigshandlingar mot andra länder.
”Och den här gången är en neutral hållning viktig inte bara för Schweiz, utan förmodligen också för hela världen.”
Om ni vill att den schweiziska neutraliteten inte ska urvattnas ytterligare, utan tydligt förankras i konstitutionen,
rösta JA till neutralitetsinitiativet den 27 september 2026.
Endast på detta sätt kan Schweiz bevara sin trovärdighet som fredsmäklare och bidra till världsfreden!