27 вересня 2026 року виборці Швейцарії винесуть рішення щодо ініціативи про нейтралітет.
Але навіщо взагалі потрібна ця ініціатива, якщо нейтралітет вже з 1848 року закріплений у Федеральній
конституції, а 89 відсотків швейцарців підтримують нейтралітет?
Так, Федеральна рада стверджує, що результат голосування не ставить під сумнів нейтралітет Швейцарії.
Але чи справді це так? Зрештою, це питання тлумачення поняття нейтралітету.
Ініціатива щодо нейтралітету була висунута саме тому, що її ініціатори вважають, що нейтралітет не закріплений у
Федеральній конституції достатньо чітко і що в останні роки його значення дедалі більше розмивалося та послаблювалося.
Тому ініціатива вимагає дотримання більш суворих принципів нейтралітету та прагне
додатково закріпити це в Конституції у новій статті,
● «що нейтралітет Швейцарії є вічним і збройним»;
● щоб Швейцарія не вступала до жодного військового чи оборонного союзу та не співпрацювала з таким союзом, за
винятком випадків, коли Швейцарія зазнає військового нападу або коли такий напад готується;
● що Швейцарія не бере участі у військових конфліктах між третіми державами та не
застосовує санкцій проти держав, що ведуть війну.
Виняток становлять санкції Організації Об’єднаних Націй (ООН), а також заходи, спрямовані на запобігання обходу санкцій;
● що Швейцарія використовує свій нейтралітет для виконання ролі посередника.
Федеральна рада та парламент відхиляють ініціативу щодо нейтралітету без альтернативного законопроекту».
У цій передачі аналізується позиція Федеральної ради та парламенту та розглядається у ширшому контексті.
При цьому перевіряється, чи витримує вона критичний аналіз.
Федеральна рада: «Швейцарія завжди залишається нейтральною».
«Тому її нейтралітет є вічним».
Як уже було сказано, це питання визначення поняття «нейтральності».
Цей референдум має вирішальне значення для визначення швейцарського нейтралітету.
Федеральна рада: «Як держава, що дотримується постійного нейтралітету, Швейцарія й сьогодні не вступає до жодних
військових та оборонних союзів (таких як, наприклад, НАТО)».
Голосування «за» ініціативу щодо нейтралітету має на меті забезпечити, щоб так було й надалі.
Зрештою, окремі політики раз у раз піднімають питання про можливість вступу до НАТО або, принаймні, про зближення з НАТО.
Член Федеральної ради: «Ця ініціатива ускладнила б співпрацю в галузі безпеки (з оборонними альянсами, такими як НАТО). (…)
Це мало б серйозні наслідки для безпеки Швейцарії:
«У разі нападу вона була б (…) менш захищеною».
Чи справді це так?
Головне питання полягає в тому, чи дійсно НАТО здатне забезпечити безпеку та мир — чи, навпаки, воно їх ставить під загрозу.
У документальному фільмі НАТО було розглянуто це питання, і в результаті було встановлено наступне:
У Європі загроза можливої війни відчувається гостріше, ніж будь-коли раніше з часів Другої світової війни.
Протягом десятиліть стає очевидним, що НАТО підігріває всю цю воєнну агітацію — чи то за допомогою
пропаганди, чи то погроз, таких як розширення НАТО на Схід, чи то реального нарощування озброєння.
Kla.TV проаналізував деякі з найважливіших офіційних операцій НАТО, таких як операція в Югославії у 1999 році,
в Афганістані після 11 вересня та в Лівії у 2011 році.
Усі ці війни мають одну спільну рису:
Зло, заподіяне війною, було більшим, ніж та нібито несправедливість, яку вона
мала усунути, аби забезпечити мир у країні.
Це суперечить принципу міжнародного гуманітарного права.
І ще одна спільна риса цих воєн:
Вони ґрунтувалися на брехні.
Швейцарський історик д-р Даніеле Гансер у своїй книзі «Незаконні війни: як країни НАТО саботують ООН» довів, як у
минулому й у сьогоденні ведуться незаконні війни — без підстав для втручання альянсу та без чіткого мандата ООН.
Отже, НАТО не можна вважати гарантом «забезпечення миру» — тим більше в Європі і тим більше для такої невеликої країни, як
Швейцарія, яка завдяки своєму нейтралітету вже 200 років успішно утримується від участі у
війнах і має власну армію, готову до відбиття нападу.
Федеральна рада: «Швейцарія вже сьогодні не бере участі у військових конфліктах між третіми державами».
Ні, не безпосередньо.
Проте ця ініціатива має на меті забезпечити, щоб така ситуація зберігалася й надалі, а Швейцарія не брала
участі у військових конфліктах навіть опосередковано.
Навіть ті, хто бере участь у санкціях, як, наприклад, Швейцарія у війні в Україні, стають на чийсь бік.
Той, хто постачає зброю в зони військових дій, також не є нейтральним.
Хоча сьогодні заборонено експортувати швейцарське військове спорядження до країн, які
втягнуті у внутрішні або міжнародні конфлікти.
Однак, як свідчить офіційна федеральна статистика, цю заборону все одно відкрито обходили.
Згідно з цією інформацією, з 1975 по 2016 рік зі Швейцарії було експортовано зброї на суму 17,5 мільярдів франків
— значна частина якої була поставлена сторонам конфлікту!
Крім того, у минулому неодноразово точилися дискусії щодо можливого пом’якшення правил експорту зброї.
Тепер Федеральна рада запропонувала надати уряду країни повноваження експортувати військове спорядження до 25
держав, навіть якщо вони залучені до збройних конфліктів.
Передача зброї також має бути в принципі можливою.
Натомість навесні 2026 року було успішно ініційовано референдум під гаслом «Ніякої швейцарської зброї у зони бойових дій».
Тепер це питання має бути винесено на голосування швейцарського населення.
Федеральна рада: «Швейцарія вже застосовує всі санкції ООН».
«Вона зобов’язана це робити як член ООН».
Саме це має бути закріплено в Федеральній конституції завдяки ініціативі щодо нейтралітету
та забезпечено на довгострокову перспективу.
Швейцарія повинна мати право застосовувати лише санкції ООН проти держав, що ведуть війну.
Таким чином, санкції ЄС були б неможливими, оскільки вони не ухвалюються Радою Безпеки ООН, яка має міжнародну легітимність.
Член Федеральної ради: «Санкції є інструментом реагування на порушення міжнародного
права та загрози міжнародному порядку. (…)»
У разі прийняття цієї ініціативи Швейцарія більше не зможе застосовувати багато санкцій проти держав, що ведуть війну.
«Це могло б негативно позначитися на інтересах та репутації Швейцарії, а в окремих випадках
— викликати негативну реакцію інших держав».
Хоча Швейцарія до сьогодні не брала активної участі у військових діях, проте у війні в Україні
вона все ж дала себе втягнути у прийняття сторони.
28 лютого 2022 року вона поступилася тиску з боку внутрішньої та зовнішньої політики й повністю перейняла економічні санкції
ЄС — не беручи до уваги свою попередню політику нейтралітету.
Масштаби та беззастережне прийняття санкцій ЄС були безпрецедентними та не мали аналогів.
Росія негайно оголосила Швейцарію країною, що більше не є нейтральною, і виключила її зі списку дружніх держав.
У своєму захопливому есе «Санкції — це війна іншими засобами» журналіст-розслідувач Джеймс Корбетт аналізує
розвиток «економічної зброї» у вигляді санкцій у XX столітті.
Він зазначає, що санкції є зброєю війни, яка змушує людей голодувати та гинути через «блокаду постачання хліба».
Отже, санкції аж ніяк не є доцільними заходами реагування на порушення міжнародного права, як це стверджує Федеральна рада.
Вони навіть часто призводять до затягування воєн і, як правило, завдають цивільному
населенню ще більших страждань, ніж самі бойові дії.
Результати дослідження, проведеного вченими з Університету Денвера та Центру економічних і політичних досліджень у
Вашингтоні, показали, що кількість жертв внаслідок санкцій у п’ять разів перевищує кількість загиблих внаслідок війни.
Член Федеральної ради: «Вимога комітету з ініціативи про те, щоб Швейцарія використовувала свій нейтралітет для виконання
посередницької ролі та сприяння миру, вже сьогодні є практикою».
Чи справді це так?
Хоча, на думку Федеральної ради, прийняття санкцій не суперечить принципу нейтралітету,
на практиці роль посередника вже не існує:
● Росія визнала Швейцарію «недружньою державою».
● Після цього відбулося погіршення двосторонніх відносин.
Росія, серед іншого, обмежила дипломатичні та політичні контакти зі Швейцарією.
● Крім того, російська сторона перестала розглядати Швейцарію як надійного нейтрального посередника.
Цю роль тепер взяли на себе такі країни, як Туреччина чи Саудівська Аравія, які таким чином
позиціонують себе як нейтральні миротворці, хоча насправді переслідують свої жорсткі власні інтереси.
Таким чином, через ослаблення свого нейтралітету Швейцарія втратила можливість зробити важливий внесок у справу миру.
Член Федеральної ради: «Порівняно з нинішньою практикою, ця ініціатива обмежила б ті можливості, завдяки яким
можна захистити нашу безпеку, незалежність та добробут».
«Саме в умовах погіршення ситуації з безпекою цей простір для маневру є важливим».
Вже зазначалося, що насправді все саме навпаки.
Зближуючись із такими великими союзниками, як НАТО чи ЄС, Швейцарія дедалі більше втрачає
свою незалежність і роль нейтрального посередника.
Це чітко проявилося під час війни в Україні.
Лише чітко визначений і юридично обов’язковий принцип нейтралітету, як це передбачено в ініціативі,
надійно захищає Швейцарію від втягнення у воєнні авантюри — найбільшого ворога добробуту.
Висновок: Професор д-р Вольф Ліндер, почесний професор Бернського університету, підсумовує це так:
«Я сподіваюся, що Швейцарія докладе зусиль, щоб відновити свій імідж нейтральної
держави, яка користується довірою у всіх сторін».
Адже ми живемо у світі, який не є мирним.
Кількість військових дій проти інших країн постійно зростає.
«І цього разу нейтральна позиція важлива не лише для Швейцарії, а, ймовірно, і для всього світу».
Якщо ви хочете, щоб швейцарський нейтралітет не продовжував розмиватися, а був чітко закріплений у Конституції, 27 вересня
2026 року проголосуйте «ТАК» за ініціативу щодо нейтралітету.
Тільки так Швейцарія зможе зберегти свою авторитетність у ролі посередника у мирних
переговорах і зробити свій внесок у світовий мир!