Den 27. september 2026 skal den schweiziske befolkning stemme om et initiativ, der også vil få
store konsekvenser ud over de schweiziske grænser:
Neutralitetsinitiativet har til formål at fastlægge, hvordan den schweiziske neutralitet skal fortolkes i fremtiden,
da initiativtagerne mener, at neutraliteten i de seneste år i stigende grad er blevet udvandet og svækket.
Ifølge Walter Wobmann, formanden for initiativudvalget, beskytter neutraliteten ikke kun Schweiz.
Den udgør også grundlaget for Schweiz’ fredspolitik i verden og gør det muligt at føre
fredsforhandlinger, optræde som mægler og yde hjælp.
Georges Martin, tidligere schweizisk diplomat, forklarer, hvilke vigtige mæglingsbestræbelser Schweiz kunne
yde i løbet af hans embedsperiode fra 1980 til 2017:
»Schweiz’ udenrigspolitik har altid været en neutral udenrigspolitik.«
Hvad betyder det? Lande, der havde problemer med hinanden, er kommet til os og har spurgt, om de kan hjælpe?
Der var talrige eksempler i Afrika, Tchad, Mali osv.
Da jeg var i Indonesien, betragtede indoneserne Schweiz som selve indbegrebet af neutralitet.
I Aceh, Indonesien, hjalp vi efter tsunamien med at bringe den 30 år lange borgerkrig til ophør.
Schweiz spillede en konstruktiv rolle under forhandlingerne om det iranske atomprogram i Genève.
Forhandlingerne om Libanon fandt sted i Schweiz og med schweizisk hjælp.
Også forhandlingerne i Colombia mellem FARC-guerillaen og regeringen blev støttet af Schweiz.
Efter krigen mellem Rusland og Georgien har vi varetaget de russiske interesser i
Tbilisi og de georgiske interesser i Moskva.
Der er ikke et eneste kontinent, hvor vi ikke har været aktive.
»Der gik næsten ikke en uge uden nyheder om Schweiz’ indsats inden for fred og fredsforhandlinger.«
Georges Martin påpeger, at der ikke længere er mange vestlige lande, der stadig er neutrale.
Derfor er det Schweiz’ opgave at vise mod her og gang på gang tale om forhandlinger, fred og menneskerettigheder.
Den schweiziske statsvidenskabsmand og jurist, professor Wolf Linder, slår sammen med andre venstreorienterede
og grønne stemmer til fordel for neutralitetsinitiativet på hjemmesiden swissneutralitynow.ch.
Han siger: »For mig bør neutralitet ikke blot defineres som et schweizisk princip, men som et
ledende princip for udenrigspolitikken på verdensplan. «
»Og denne gang er en neutral holdning ikke kun vigtig for Schweiz, men sandsynligvis også for hele verden.«
Også Helmut Scheben, tidligere redaktør på det venstreorienterede ugeblad WOZ og mangeårig reporter og
nyhedsoplæser på det schweiziske tv SRF, udtalte sig i en kort video om neutralitetsinitiativet.
Her analyserer han en række udtalelser, der blev fremsat på pressekonferencen for »Nej-komitéen« af repræsentanter
for FDP, Die Mitte og SP, og påpeger modsigelserne i disse.
Scheben taler klart og tydeligt:
Den schweiziske tradition og landets rolle som forbillede som neutralt land er for længst brudt – nemlig
siden februar 2022, da Schweiz med øjeblikkelig virkning overtog EU's sanktioner mod Rusland.
Dermed har hele verden fået at se, på hvilken side Schweiz står, og at landet deltager i denne krig mod Rusland.
Også den såkaldte fredskonference på Bürgenstock, som Schweiz havde arrangeret, var efter hans opfattelse et bevis herpå.
Rusland har slet ikke deltaget i det.
»Hvad er det for et klovneteater?«, spørger Scheben.
Se derefter den fulde video, hvor Helmut Scheben kritisk analyserer og gennemgår Nej-komitéens pressekonference.
Videoen er venligst stillet til rådighed for Kla.TV af Transition TV (TTV).
Hjælp med at sætte en stopper for dette »klovneteater«:
Del dette indslag og støt en troværdig schweizisk neutralitet – med et klart »ja« til
neutralitetsinitiativet den 27. september 2026!
Denne udtalelse fra fru Schönenberger minder næsten om George Orwell og »New Speech«,
hvor virkeligheden simpelthen vendes på hovedet.
Man siger, at neutralitetsinitiativet er et brud med vores tradition.
Det er netop det modsatte, der er tilfældet.
Vi har jo for længst brudt med denne tradition.
Vi har arrangeret en fredskonference på Bürgenstock – en såkaldt fredskonference – hvor Rusland slet ikke deltog.
Hvad er det dog for et klovneteater, vi opfører her? Det er jo utroligt.
Jeg hedder Helmut Scheben. Jeg er vokset op i Tyskland, hvor jeg studerede romanske sprog og fik min doktorgrad.
Derefter arbejdede jeg i lang tid i Latinamerika og kom, hvis jeg husker rigtigt, til Schweiz i 1985.
Jeg arbejdede først på det venstreorienterede ugeblad »WOZ« og derefter i knap 20 år på det schweiziske fjernsyn,
hvoraf det meste af tiden var i nyhedsudsendelsen »Tagesschau«.
I dag vil jeg gerne henvise til pressemødet den 17. august.
Lad os sammen se på nogle af de sætninger, der blev sagt.
Initiativtagerne fremstiller deres initiativ som et bidrag til vores sikkerhed.
De hævder, at en særlig streng fortolkning af neutraliteten beskytter os mod at blive trukket ind i militære konflikter.
Det er forkert. For det første er Schweiz i dag neutralt og deltager ikke i andre landes militære konflikter.
Det ændrer sig slet ikke, uanset om initiativet bliver til noget eller ej.
Initiativet giver altså ingen yderligere beskyttelse mod at blive inddraget i krige, slet ingen.
Det er da en uhørt påstand.
Schweiz opgav sin neutralitet i februar 2022.
Sammen med USA og Den Europæiske Union har den allieret sig med Ukraine og indført tvangstiltag,
herunder økonomiske tvangstiltag, for at skade Rusland.
Der kan altså slet ikke være tale om, at Schweiz fortsat er lige så neutralt, som det altid har været.
Neutralitetsinitiativet hævder, at det beskytter os mod at blive inddraget i krige.
Og det er helt rigtigt.
Den videnskabelige tjeneste ved det amerikanske parlament, den amerikanske kongres, har engang gennemført en
undersøgelse, hvor den konstaterede, at USA siden 1990 har været involveret i 251 krige.
251 krige fra 1990 eller 1991 til i dag.
NATO har i mange tilfælde været involveret i disse krige med personale og våben.
Det er altså helt uhyrligt naivt at tro, at Schweiz ikke vil blive inddraget i sådanne
krige, selv om samarbejdet med NATO intensiveres.
USA og NATO har ført krig uafbrudt siden Sovjetunionens sammenbrud.
Og siden februar 2022 har Schweiz været involveret i disse krige, som EU og NATO fører mod Rusland sammen med regeringen i Kiev.
NATO er stærkt involveret i disse krige – både med personale og ved levering af våben og udstyr
– selvom dette formelt ikke er blevet erklæret.
Er vi stadig neutrale? Nej, vi er ikke længere neutrale.
Den russiske udenrigsminister har udtalt, at »Schweiz har opgivet sin neutralitet og er blevet en fjende af Rusland«.
Og den amerikanske præsident Joe Biden udtalte dengang: »Selv Schweiz deltager, selv Schweiz er med i
disse økonomiske tvangsforanstaltninger mod Rusland«.
Initiativet er en direkte reaktion på, at Schweiz i 2022 tilsluttede sig sanktionerne mod Rusland og
Putins regime, efter at det brutale og folkeretsstridige angreb på Ukraine var fuldt ud gennemført.
Det, der her forsøges solgt os som tidløs neutralitet, er i virkeligheden et forsøg på
ikke at beskytte offeret, men aggressoren.
For vi ved jo alle, at den, der behandler gerningsmanden og offeret på samme måde, ikke er neutral.
Han tager parti for den stærkeste og imod retfærdigheden.
Det lyder da rigtig godt. En moralsk holdning.
Det er imidlertid en moralsk holdning, der er en sæbeboble.
Og denne sæbeboble brister i det øjeblik, man ser nærmere efter og har bare en smule historisk viden.
Stormagterne fører krig.
Og de fører disse krige uden hensyn til folkeretten, FN-pagten og så videre, når de ser deres vitale interesser på spil.
Stormagter som Rusland, Kina eller USA fører krige, hvor folkerettens regler ikke gælder, og det tjener overhovedet
ingen hensigt, at Schweiz træder frem og siger, at vi insisterer på folkeretten, og at vi vil straffe alle, der overtræder den.
Det er en holdning, man næsten kan kalde storhedsvanvittig.
Udenrigsminister Cassis har sagt: »Når reglerne brydes, når ikke alle vil overholde reglerne, så må vi handle.«
Schweiz kan imidlertid slet ikke handle, når stormagterne fører krig.
Det gælder fra Vietnam over Afghanistan til Irak, over Balkan til krigen i Iran, som finder sted lige nu.
Har Schweiz da overalt straffet aggressoren, den såkaldte aggressor?
Har Schweiz taget skridt mod amerikanske forretningsfolk, der står regeringen nær, og hvis formue blev indefrosset på schweiziske
konti, da USA i 2003 angreb Irak i strid med folkeretten?
Har Schweiz under Vietnamkrigen forsøgt at finde ud af, hvem der var aggressoren?
Hvad havde den amerikanske hær egentlig at gøre i Vietnam?
Har Schweiz straffet aggressoren i Afghanistan?
Hvad havde NATO egentlig at gøre i Afghanistan?
Og på Balkan – angrebet på Serbien, som var i strid med folkeretten?
Det er ren hykleri at hævde, at vi er nødt til at støtte Rusland – Rusland har angrebet
Ukraine i strid med folkeretten, det er korrekt.
– Men det er fuldstændig absurd at hævde, at vi skal straffe Rusland, og i alle andre store krige, som stormagterne har
ført, har vi ikke grebet ind, og det kan vi slet ikke gøre.
Dette såkaldte neutralitetsinitiativ svækker Schweiz, svækker vores land.
Det er et tydeligt, farligt og alvorligt brud på vores neutralitet, som vi har praktiseret og som har vist sit værd
gennem århundreder – og også på vores opfattelse af neutralitet.
Den udgør nemlig en trussel mod vores sikkerhed. Og til sidst underminerer dette initiativ vores handlefrihed,
fordi det tvinger os ind i et stift rammeværk og allerede i dag fastlægger, hvordan vi må handle i fremtiden.
Ja, selvfølgelig tvinger dette neutralitetsinitiativ os ind i et stramt rammeværk.
Også straffeloven er en korset.
Også den schweiziske forfatning er et stramt rammeværk.
Der nedskrives det, som vi anser for fornuftigt, og det, der skal være i Schweiz’ interesse.
Denne udtalelse fra fru Schönenberger minder næsten om George Orwell og »New Speech«,
hvor virkeligheden simpelthen vendes på hovedet.
Man siger, at neutralitetsinitiativet er et brud med vores tradition.
Det er netop det modsatte.
Vi har jo for længst brudt denne tradition, nemlig i februar 2022, da vi straks fulgte de
tvangsforanstaltninger, der blev indført mod Rusland.
Det har jo næsten – man må undskylde udtrykket – et erotisk præg.
Den måde, hvorpå vores udenrigsminister omfavnede præsident Selenskyj i Kloten Lufthavn.
Der har vi jo vist hele verden, på hvilken side vi står, at vi deltager i denne krig mod Rusland.
Vi har arrangeret en fredskonference på Bürgenstock – en såkaldt fredskonference – hvor Rusland slet ikke deltog.
Hvad er det dog for et klovneteater, vi opfører her? Det er jo helt utroligt.
Der tales hele tiden om vores sikkerhed. Sikkerheden er i fare.
Alle fire store mediekoncerner i Schweiz følger den samme fortælling.
Vores sikkerhed er truet, fordi russerne vil angribe os.
Forsvarsminister Pfister har sagt, at vi må forberede os på en forestående krig.
EU, Den Europæiske Union i Bruxelles, meddeler officielt, at man forventer en krig mod Rusland senest i 2029/30.
Vores NATO-venner vil åbenbart være med på det.
Sikkerheden – denne fortælling om, at »vores sikkerhed er truet«, går helt tilbage til begyndelsen af den kolde krig.
Det er en ideologisk overbevisning, der udbredes her, og som har en ekstremt stor indflydelse på massepsykologien.
Nemlig domino-teorien.
De husker sikkert, i Vietnam: »Hvis Vietnam ikke forsvares, bliver hele Asien kommunistisk.« »
»Hvis Nicaragua ikke holdes i skak« – under Ronald Reagans regering – »så vil Guatemala, Honduras og Mexico falde, og
kommunisterne, Sovjetunionen, vil stå ved USA’s sydgrænse.« »
»Hvis vi ikke angriber Irak, vil Saddam Hussein angribe os med sine ABC-våben.«
Det er en yderst effektiv psykologisk mekanisme, der hele tiden gentages og hele tiden får nyt liv. ‚
»Hvis vi ikke holder fast i Ukraine, vil Putin først rulle ind i Baltikum og derefter Polen, og så
vil de russiske kampvogne snart stå ved Bodensøen.«
Det er altid den samme fremstilling af et ekstremt fjendebillede, som man er nødt til at indprente
folk, for at de skal gå med til at deltage i en krig.
Både befolkningen og parlamenterne skal være overbevist om, at den onde fjende truer os, for kun så kan våbenhandelen fungere.
Den oprustning, der i øjeblikket finder sted i Europa, i Bruxelles og i Berlin, grænser til vanvid.
Der opbygges gældsbjerge, som om der ikke var nogen morgendag.
Det er utroligt. Og vores NATO-venner ønsker tilsyneladende at styrke samarbejdet med NATO.
Det var præcis sådan, forsvarsminister Viola Amherd udtalte sig i 2024.
Og Martin Pfister siger, at vi må forberede os på en forestående krig.
Hvor naivt er det at tro, at vi ikke vil blive trukket ind i disse krige, hvis vi nærmer os NATO?
Vi bliver trukket ind i det, og neutralitetsinitiativet er den eneste mulighed for at
sikre, at det ikke sker, at det ikke finder sted.