2026. gada 27. septembrī Šveices iedzīvotāji balsos par iniciatīvu, kurai būs liela ietekme arī ārpus Šveices robežām:
Neitralitātes iniciatīvas mērķis ir noteikt, kā turpmāk tiks interpretēta Šveices neitralitāte, jo
iniciatīvas autori uzskata, ka pēdējos gados neitralitāte ir arvien vairāk izplūdusi un vājinājusies.
Kā norāda iniciatīvas komitejas priekšsēdētājs Valters Vobmans, neitralitāte aizsargā ne tikai Šveici.
Tā ir arī Šveices miera politikas pamats pasaulē un ļauj vadīt miera sarunas, darboties kā starpnieks un sniegt palīdzību.
Žoržs Martins, bijušais Šveices diplomāts, izskaidro, kādus nozīmīgus starpniecības pakalpojumus Šveice spēja
sniegt viņa amata pilnvaru laikā no 1980. līdz 2017. gadam:
„Šveices ārpolitika vienmēr ir bijusi neitrāla.
Ko tas nozīmē? Valstis, kurām bija savstarpējas problēmas, ir vērsušās pie mums un jautājušas, vai mēs varam palīdzēt?
Āfrikā, Čadā, Mali u.c. bija daudz piemēru.
Kad es biju Indonēzijā, indonēziešiem Šveice bija neitralitātes paraugs.
Ače, Indonēzijā, pēc cunami mēs palīdzējām izbeigt 30 gadus ilgušo pilsoņu karu.
Ženēvā notikušajās sarunās par Irānas kodolprogrammu Šveice sniedza palīdzību.
Sarunas par Libānu notika Šveicē un ar Šveices palīdzību.
Arī sarunas Kolumbijā starp FARC partizāniem un valdību tika atbalstītas no Šveices puses.
Pēc Krievijas un Gruzijas kara mēs pārstāvējām Krievijas intereses Tbilisi un Gruzijas intereses Maskavā.
Nav neviena kontinenta, kurā mēs nebūtu darbojušies.
„Gandrīz nebija nedēļas, kurā nebūtu ziņu par Šveices darbību miera nodrošināšanas un miera sarunu jomā.”
Žoržs Martins norāda, ka vairs nav daudz rietumu valstu, kas joprojām būtu neitrālas.
Tāpēc Šveices uzdevums ir parādīt drosmi šajā jautājumā un atkārtoti runāt par sarunām, mieru un cilvēktiesībām.
Šveices politologs un jurists prof. Volfs Linders kopā ar citiem kreiso un zaļo spēku pārstāvjiem tīmekļa vietnē
swissneutralitynow.ch aicina atbalstīt neitralitātes iniciatīvu.
Viņš saka: „Manuprāt, neitralitāte būtu jādefinē ne tikai kā Šveices princips, bet kā ārpolitikas vadmotīvs visā pasaulē.
„Un šoreiz neitrāla nostāja ir svarīga ne tikai Šveicei, bet, visticamāk, arī visai pasaulei.“
Arī Helmuts Šebens, bijušais kreiso spārna nedēļas laikraksta „WOZ” redaktors un ilggadējs reportieris un ziņu
vadītājs Šveices televīzijā SRF, īsā videoklipā pauda savu viedokli par neitralitātes iniciatīvu.
Tajā viņš analizē dažus izteikumus, ko „Nē” komitejas preses konferencē pauda FDP, „Die
Mitte” un SP pārstāvji, un norāda uz to pretrunām.
Šebens runā skaidri un saprotami:
Šveices tradīcija un tās loma kā neitrālas valsts paraugs jau sen ir zaudēta – un tas notika 2022. gada februārī, kad
Šveice ar tūlītēju spēku pārņēma ES sankcijas pret Krieviju.
Tādējādi visai pasaulei ir kļuvis skaidrs, kuras puses pusē stāv Šveice un ka tā piedalās šajā karā pret Krieviju.
Arī tā saucamā miera konference Bürgenstockā, ko organizējusi Šveice, viņaprāt, ir tam apliecinājums.
Krievija tajā vispār nebija piedalījusies.
„Kas tas par klaunu teātri?”, jautā Šebens.
Turpinājumā skatieties pilno video, kurā Helmuts Šebens kritiski analizē un izvērtē „Nē” komitejas preses konferenci.
Šo video Kla.TV laipni nodrošināja „Transition TV“ (TTV).
Palīdziet izbeigt šo „puppet show”:
Izplatiet šo raidījumu un atbalstiet uzticamu Šveices neitralitāti – 2026. gada 27. septembrī
skaidri balsojot „par“ neitralitātes iniciatīvu!
Šis Šēnenbergeres kundzes paziņojums gandrīz atgādina Džordžu Orvelu un „Jauno valodu“, kurā
realitāte vienkārši tiek apgriezta ar kājām gaisā.
Tiek teikts, ka neitralitātes iniciatīva ir pretrunā ar mūsu tradīcijām.
Patiesībā ir tieši pretēji.
Mēs jau sen esam pārtraukuši šo tradīciju.
Mēs esam organizējuši miera konferenci Bürgenstockā – tā saucamo miera konferenci –, kurā Krievija vispār nepiedalījās.
Kas tas par klaunu teātri, ko mēs tur izspēlējam? Tas taču ir neticami.
Es esmu Helmuts Šebens. Esmu uzaudzis Vācijā, tur studēju romāņu valodas un literatūru un ieguvu doktora grādu.
Pēc tam es ilgu laiku strādāju Latīņamerikā un, ja nemaldos, 1985. gadā ierados Šveicē.
Sākumā es strādāju kreisajā nedēļas laikrakstā „WOZ“, bet pēc tam gandrīz 20 gadus Šveices televīzijā, no kuriem
lielāko daļu laika pavadīju ziņu raidījumā „Tagesschau“.
Šodien vēlos atsaukties uz 17. augusta preses konferenci.
Apskatīsim kopā dažus no šiem teikumiem, kas tur tika teikti.
Iniciatīvas autori savu iniciatīvu pasniedz kā ieguldījumu mūsu drošībā.
Viņi apgalvo, ka īpaši stingra neitralitātes interpretācija pasargā mūs no iesaistīšanās militāros konfliktos.
Tas nav pareizi. Pirmkārt, Šveice šodien ir neitrāla valsts un neiesaistās citu valstu militāros konfliktos.
Ar vai bez šīs iniciatīvas šajā ziņā nekas nemainīsies.
Tātad šī iniciatīva nenodrošina nekādu papildu aizsardzību pret iesaistīšanos karos — absolūti nekādu.
Tas nu gan ir neiedomājams apgalvojums.
Šveice atteicās no savas neitralitātes 2022. gada februārī.
Tā kopā ar ASV un Eiropas Savienību ir noslēgusi aliansi ar Ukrainu un veikusi piespiedu pasākumus, tostarp ekonomiskus
piespiedu pasākumus, lai nodarītu kaitējumu Krievijai.
Tātad nekādi nevar runāt par to, ka Šveice joprojām ir tikpat neitrāla, kāda tā vienmēr ir bijusi.
Neitralitātes iniciatīva apgalvo, ka tā mūs pasargā no iesaistīšanās karos.
Un tas pilnībā atbilst patiesībai.
ASV Kongresa zinātniskais dienests kādreiz veica pētījumu, kurā tika konstatēts, ka kopš
1990. gada ASV ir bijusi iesaistīta 251 karā.
251 karš no 1990. vai 1991. gada līdz šodienai.
Daudzos gadījumos NATO ar savu personālu un ieročiem piedalījās šajos karos.
Tātad tagad ir neiedomājami naivi uzskatīt, ka, pastiprinot sadarbību ar NATO, Šveice netiktu iesaistīta šādos karos.
ASV un NATO nepārtraukti karo kopš Padomju Savienības sabrukuma.
Un kopš 2022. gada februāra Šveice piedalās šajos karos, kurus ES un NATO kopā ar Kijevas valdību vada pret Krieviju.
NATO ir ļoti iesaistīta šajos karos – gan ar personālu, gan ar ieroču piegādēm un
aprīkojumu –, lai gan formāli tas nav tā paziņots.
Vai mēs joprojām esam neitrāli? Nē, mēs vairs neesam neitrāli.
Krievijas ārlietu ministrs ir paziņojis: „Šveice ir atteikusies no savas neitralitātes un kļuvusi par Krievijas ienaidnieci“.
Un ASV prezidents Džo Baidens toreiz paziņoja: „Pat Šveice piedalās, pat Šveice iesaistās šajos
ekonomiskajos piespiedu pasākumos pret Krieviju.“
Šī iniciatīva ir tieša reakcija uz to, ka Šveice 2022. gadā pievienojās sankcijām pret Krieviju un Putina režīmu
pēc tam, kad bija pilnībā noticis brutāls un starptautiskajām tiesībām pretrunā esošs uzbrukums Ukrainai.
Tātad tas, ko mums šeit mēģina pasniegt kā mūžīgu neitralitāti, patiesībā ir mēģinājums aizsargāt nevis upuri, bet gan agresoru.
Mēs visi zinām, ka tas, kurš uzbrucēju un upuri uztver vienādi, nav neitrāls.
Viņš nostājas spēcīgāko pusē un pret tiesībām.
Tas izklausās ļoti labi. Morāla nostāja.
Tomēr tā ir morāla nostāja, kas ir kā ziepju burbulis.
Un šis ilūzijas burbulis pārsprāgst brīdī, kad to aplūko tuvāk un ja ir pat visniecīgākās vēstures zināšanas.
Lielvalstis karo.
Un viņi vada šos karus, neņemot vērā starptautiskās tiesības, ANO Hartu un tā tālāk, ja
uzskata, ka ir apdraudētas viņu vitālās intereses.
Lielvalstis, piemēram, Krievija, Ķīna vai ASV, vada karus, kuros starptautisko tiesību normas netiek ievērotas, un nav nekāda
jēga, ja Šveice izvirzās priekšā un saka: „Mēs stingri ievērojam starptautiskās
tiesības un vēlamies sodīt visus, kas tās pārkāpj.”
Šo nostāju var gandrīz pat nosaukt par megalomānisku.
Ārlietu ministrs Kasiss teica: „Ja tiek pārkāpti noteikumi, ja ne visi vēlas tos ievērot, tad mums ir jārīkojas.“
Tomēr Šveice vispār nevar rīkoties, ja lielvalstis karo.
Tas attiecas uz Vjetnamu, Afganistānu un Irāku, kā arī uz Balkāniem un karu Irānā, kas notiek šobrīd.
Vai Šveice visur ir sodījusi agresoru, tā saukto agresoru?
Vai Šveice ir vērsta pret ASV uzņēmējiem, kuri ir tuvi valdībai un kuru līdzekļi Šveices kontos tika iesaldēti, kad 2003.
gadā ASV, pārkāpjot starptautiskās tiesības, uzbruka Irākai?
Vai Šveice Vjetnamas karā mēģināja noskaidrot, kurš bija agresors?
Kāpēc ASV armija vispār bija Vjetnamā?
Vai Šveice ir sodījusi agresoru Afganistānā?
Kāpēc NATO vispār bija jābūt Afganistānā?
Un Balkānos – uzbrukums Serbijai, kas bija pretrunā starptautiskajām tiesībām?
Ir pilnīga liekulība apgalvot, ka mums ir jāatbalsta Krievija – Krievija ir uzbrukusi Ukrainai,
pārkāpjot starptautiskās tiesības, un tas ir taisnība.
– Bet ir pilnīgi absurdi apgalvot, ka mums jā soda Krievija, un visos pārējos lielajos karos, kurus ir vadījušas
lielvalstis, mēs neesam rīkojušies un vispār nevaram rīkoties.
Šī tā saucamā neitralitātes iniciatīva vājina Šveici, vājina mūsu valsti.
Tas ir nepārprotams, bīstams un nopietns pārkāpums pret mūsu gadsimtiem ilgi praktizēto un laika gaitā pierādīto
neitralitāti – kā arī pret mūsu izpratni par neitralitāti.
Tā patiešām apdraud mūsu drošību. Un visbeidzot šī iniciatīva ierobežo mūsu rīcības brīvību, jo tā mūs iespiež stingrā
rāmī un jau šodien nosaka, kā mums būs atļauts rīkoties nākotnē.
Jā, protams, šī neitralitātes iniciatīva mūs iespiež kā korsetē.
Arī Kriminālkodekss ir kā korsete.
Arī Šveices konstitūcija ir kā korsete.
Tur tiek pierakstīts tas, ko mēs uzskatām par saprātīgu un kas, mūsuprāt, ir Šveices interesēs.
Šis Šēnenbergeres kundzes paziņojums gandrīz atgādina Džordžu Orvelu un „Jauno valodu”, kurā
realitāte vienkārši tiek apgriezta kājām gaisā.
Tiek teikts, ka neitralitātes iniciatīva ir pretrunā ar mūsu tradīcijām.
Patiesībā ir tieši pretēji.
Mēs jau sen esam pārtraukuši šo tradīciju, proti, 2022. gada februārī, kad
nekavējoties pievienojāmies sankcijām pret Krieviju.
Tam jau gandrīz – lūdzu, piedodiet man šo izteicienu – ir erotisks raksturs.
Veids, kādā mūsu ārlietu ministrs Klotenes lidostā apskāva prezidentu Zelenski.
Tādējādi mēs taču esam parādījuši visai pasaulei, kuras puses mēs esam, ka piedalāmies šajā karā pret Krieviju.
Mēs esam organizējuši miera konferenci Bürgenstockā – tā saucamo miera konferenci –, kurā Krievija vispār nepiedalījās.
Kas tas par klaunu teātri, ko mēs tur izspēlējam? Tas taču ir neticami.
Vienmēr tiek runāts par mūsu drošību. Drošība ir apdraudēta.
Visi četri lielākie mediju koncerni Šveicē izmanto vienu un to pašu naratīvu.
Mūsu drošība ir apdraudēta, jo krievi mūs uzbruks.
Aizsardzības ministrs Pfisters teica, ka mums jāgatavojas drīzam karam.
ES, Eiropas Savienība Briselē, oficiāli paziņo, ka tā paredz, ka karš pret Krieviju sāksies ne vēlāk kā 2029./2030. gadā.
Šķiet, ka mūsu NATO draugi vēlas tajā piedalīties.
Drošība – šis naratīvs, ka „mūsu drošība ir apdraudēta“, aizsākās jau aukstā kara sākumā.
Tas ir ideoloģisks dogmas, kas tiek izplatīts un kam ir ārkārtīgi spēcīga ietekme uz masu psiholoģiju.
Proti, domino teorija.
Jūs atceraties, kā teica par Vjetnamu: „Ja Vjetnamu neizdosies noturēt, visa Āzija kļūs komunistiska.“ „
„Ja Nikaragva netiks noturēta“ – Ronalda Reigana valdības laikā – „tad sabruks Gvatemala, Hondurasa, Meksika, un komunisti,
Padomju Savienība, atradīsies pie ASV dienvidu robežas.“ „
„Ja mēs neuzbruksim Irākai, Sadams Huseins uzbruks mums ar saviem ABC ieročiem.“
Tas ir ārkārtīgi efektīvs psiholoģisks mehānisms, kas tur tiek nepārtraukti atkārtots un arvien no jauna papildināts. ‚
„Ja mums neizdosies noturēt Ukrainu, Putins vispirms iebrukts Baltijas valstīs, pēc tam Polijā, un
drīz vien Krievijas tanki stāvēs pie Bodenzē ezera.“
Tā vienmēr ir viena un tā pati ekstrēma ienaidnieka tēla radīšana, ko cilvēkiem ir jāiepotē, lai viņi piekristu piedalīties karā.
Cilvēkiem un arī parlamentiem ir jābūt pārliecinātiem, ka mūs apdraud ļaunais ienaidnieks,
jo tikai tad var darboties ieroču tirdzniecība.
Bruņošanās, kas pašlaik notiek Eiropā, Briselē un Berlīnē, robežojas ar ārprātu.
Tur uzkrājas parādu kalni, it kā rītdienas nebūtu.
Tas ir neticami. Un, šķiet, mūsu NATO draugi vēlas padziļināt sadarbību ar NATO.
Tieši šādi 2024. gadā teica aizsardzības ministre Viola Amherd.
Un Martins Pfisters saka, ka mums jāgatavojas drīzam karam.
Cik naivi var būt, domājot, ka, tuvinoties NATO, mēs netiksim iesaistīti šajos karos?
Mēs tiekam ievelkti šajā situācijā, un neitralitātes iniciatīva ir vienīgā iespēja
nodrošināt, ka tas nenotiks, ka tas neizdosies.