27 вересня 2026 року населення Швейцарії голосуватиме за ініціативу, яка матиме значний вплив навіть за межами Швейцарії:
Ініціатива щодо нейтралітету має на меті визначити, як саме у майбутньому буде тлумачитися швейцарський нейтралітет,
оскільки її автори вважають, що протягом останніх років нейтралітет дедалі більше розмивався та втрачав свою суть.
За словами Вальтера Вобмана, голови ініціативного комітету, нейтралітет захищає не лише Швейцарію.
Вона також є основою швейцарської політики миру у світі та дає змогу проводити мирні
переговори, виступати посередником і надавати допомогу.
Жорж Мартін, колишній швейцарський дипломат, розповідає, яку важливу посередницьку роль Швейцарія змогла
відіграти під час його перебування на посаді з 1980 по 2017 рік:
«Зовнішня політика Швейцарії завжди була нейтральною».
Що це означає? Країни, у яких були проблеми між собою, звернулися до нас із запитанням: чи можуть вони допомогти?
Було чимало прикладів в Африці, Чаді, Малі тощо.
Коли я був в Індонезії, для індонезійців Швейцарія була взірцем нейтралітету.
У провінції Ачех (Індонезія) після цунамі ми доклали зусиль, щоб покласти край 30-річній громадянській війні.
Під час переговорів щодо іранської ядерної програми в Женеві Швейцарія надала допомогу.
Переговори щодо Лівану відбулися у Швейцарії за підтримки цієї країни.
Швейцарія також надала підтримку переговорам у Колумбії між партизанським рухом ФАРК та урядом.
Після війни між Росією та Грузією ми відстоювали інтереси Росії в Тбілісі та інтереси Грузії в Москві.
Немає жодного континенту, де б ми не вели активну діяльність.
«Не було майже жодного тижня без повідомлень про діяльність Швейцарії в сфері миру та мирних переговорів».
Жорж Мартін зазначає, що західних країн, які досі залишаються нейтральними, залишилося небагато.
Тому завдання Швейцарії полягає в тому, щоб проявити тут мужність і постійно порушувати теми переговорів, миру та прав людини.
Швейцарський політолог і юрист професор Вольф Ліндер разом з іншими представниками лівих та зелених сил агітує за
ініціативу щодо нейтралітету на веб-сайті swissneutralitynow.ch.
Він каже: «На мою думку, нейтралітет слід розглядати не лише як швейцарський принцип, а й як
керівний принцип зовнішньої політики в усьому світі.
«І цього разу нейтральна позиція важлива не лише для Швейцарії, а, ймовірно, і для всього світу».
Гельмут Шебен, колишній редактор лівої щотижневої газети WOZ, а також багаторічний репортер і ведучий новин на
швейцарському телебаченні SRF, також висловився щодо ініціативи про нейтралітет у короткому відео.
У ній він аналізує деякі заяви, зроблені на прес-конференції комітету «Ні» представниками FDP,
«Die Mitte» та SP, і вказує на їхні суперечності.
Шебен говорить прямо:
Швейцарська традиція та роль зразка для наслідування як нейтральної країни вже давно втратили свою актуальність
— а саме з лютого 2022 року, коли Швейцарія з негайним вступом у силу приєдналася до санкцій ЄС проти Росії.
Таким чином усьому світу стало ясно, на чиєму боці стоїть Швейцарія і що вона бере участь у цій війні проти Росії.
На його думку, так звана мирна конференція на Бюргенштоку, яку організувала Швейцарія, також є цьому підтвердженням.
Росія взагалі не брала в цьому участі.
«Що це за клоунада?», — запитує Шебен.
Далі ви можете переглянути повне відео, в якому Гельмут Шебен критично аналізує та розбирає прес-конференцію комітету «Ні».
Це відео було люб’язно надано Kla.TV каналом Transition TV (TTV).
Допоможіть покласти край цьому «театру маріонеток»:
Поширюйте цю передачу та підтримайте справжню швейцарську нейтральність — проголосувавши «так» за
ініціативу щодо нейтралітету 27 вересня 2026 року!
Ця заява пані Шененбергер майже нагадує Джорджа Орвелла та його «Нову мову», де реальність просто перевертається з ніг на голову.
Кажуть, що ініціатива щодо нейтралітету є відходом від наших традицій.
Насправді все якраз навпаки.
Ми вже давно порушили цю традицію.
Ми організували мирну конференцію на Бюргенштоку — так звану мирну конференцію, — у якій Росія взагалі не брала участі.
Що це взагалі за клоунада, яку ми тут розігруємо? Це просто неймовірно.
Я — Гельмут Шебен. Я виріс у Німеччині, вивчав романські мови в Німеччині та захистив докторську дисертацію.
Після цього я довгий час працював у Латинській Америці і, якщо я не помиляюся, у 1985 році приїхав до Швейцарії.
Спочатку я працював у лівому тижневику «WOZ», а потім — майже 20 років на швейцарському
телебаченні, з яких більшу частину — у програмі «Tagesschau».
Сьогодні я хотів би повернутися до прес-конференції, що відбулася 17 серпня.
Давайте разом розглянемо деякі з цих висловлювань, які там прозвучали.
Ініціатори подають свою ініціативу як внесок у нашу безпеку.
Вони стверджують, що особливо суворе тлумачення принципу нейтралітету захищає нас від втягнення у військові конфлікти.
Це неправда. По-перше, Швейцарія сьогодні є нейтральною державою і не бере участі у військових конфліктах інших держав.
У цьому плані нічого не зміниться, незалежно від того, чи буде ця ініціатива реалізована, чи ні.
Отже, ця ініціатива не забезпечує жодного додаткового захисту від втягнення у війни — жодного.
Це вже просто неймовірне твердження.
Швейцарія відмовилася від свого нейтралітету в лютому 2022 року.
Разом із США та Європейським Союзом вона виступила на боці України та вжила примусових
заходів, зокрема економічних, щоб завдати шкоди Росії.
Тож про те, що Швейцарія залишається такою ж нейтральною, як і завжди, не може бути й мови.
Ініціатива щодо нейтралітету стверджує, що вона захищає нас від втягнення у війни.
І це цілком вірно.
Наукова служба парламенту США, Конгресу США, колись провела дослідження, в якому
встановила, що з 1990 року США брали участь у 251 війні.
251 війна з 1990 або 1991 року до сьогодні.
У багатьох випадках НАТО брало участь у цих війнах, надаючи персонал та озброєння.
Тож зараз було б надзвичайно наївно вважати, що завдяки поглибленню співпраці з
НАТО Швейцарія не буде втягнута в такі війни.
США та НАТО безперервно ведуть війну з часу розпаду Радянського Союзу.
А з лютого 2022 року Швейцарія бере участь у цих війнах, які ЄС і НАТО разом з урядом у Києві ведуть проти Росії.
НАТО бере активну участь у цих війнах — як у вигляді персоналу, так і шляхом постачання зброї
та обладнання, — хоча офіційно це не заявлялося.
Чи залишаємося ми нейтральними? Ні, ми вже не нейтральні.
Міністр закордонних справ Росії заявив, що «Швейцарія відмовилася від свого нейтралітету і стала ворогом Росії».
А американський президент Джо Байден тоді заявив: «Навіть Швейцарія бере участь, навіть Швейцарія
долучається до цих економічних санкцій проти Росії».
Ця ініціатива є прямою реакцією на те, що Швейцарія у 2022 році приєдналася до санкцій проти Росії та режиму Путіна
після того, як відбувся повномасштабний жорстокий напад на Україну, що суперечить нормам міжнародного права.
Отже те, що тут намагаються подати нам як позачасову нейтральність, насправді є
спробою захистити не жертву, а агресора.
Адже, як ми всі знаємо, той, хто ставиться до нападника й жертви однаково, не є нейтральним.
Він стає на бік сильнішого і виступає проти справедливості.
Це звучить дуже гарно. Моральна позиція.
Однак це моральна позиція, яка є лише мильною бульбашкою.
І ця мильна бульбашка лопається в ту мить, коли придивитися уважніше і мати хоча б мінімальні знання з історії.
Великі держави ведуть війни.
І вони ведуть ці війни, не зважаючи на міжнародне право, Статут ООН тощо, коли бачать, що
на кону стоять їхні життєво важливі інтереси.
Такі великі держави, як Росія, Китай чи США, ведуть війни, в яких не діють норми міжнародного права, і немає жодного сенсу, коли
Швейцарія виступає з заявою, що ми наполягаємо на дотриманні міжнародного права і хочемо покарати всіх, хто його порушує.
Це позиція, яку можна майже назвати манією величі.
Міністр закордонних справ Кассіс заявив: «Якщо правила порушуються, якщо не всі бажають
дотримуватися правил, то ми мусимо вжити заходів».
Однак Швейцарія взагалі не може діяти, коли великі держави ведуть війни.
Це стосується як В’єтнаму, так і Афганістану та Іраку, від Балкан аж до війни в Ірані, яка триває саме зараз.
Чи Швейцарія скрізь карала агресора, так званого агресора?
Чи вжила Швейцарія заходів проти американських бізнесменів, наближених до уряду, чиї активи на швейцарських
рахунках були заблоковані, коли у 2003 році США, порушуючи норми міжнародного права, напали на Ірак?
Чи намагалася Швейцарія під час В’єтнамської війни з’ясувати, хто був агресором?
А що взагалі робила армія США у В’єтнамі?
Чи покарала Швейцарія агресора в Афганістані?
А що взагалі НАТО робило в Афганістані?
А на Балканах — напад на Сербію, який суперечив міжнародному праву?
Абсолютно лицемірним є твердження, що ми мусимо підтримувати Росію — Росія напала на Україну,
порушивши норми міжнародного права, і це правда.
– Але абсолютно абсурдно стверджувати, що ми маємо покарати Росію, адже у всіх інших великих війнах, які вели великі
держави, ми не втручалися і взагалі не можемо втручатися.
Ця так звана ініціатива щодо нейтралітету послаблює Швейцарію, послаблює нашу країну.
Це явний, небезпечний і серйозний розрив із нашою нейтральністю, яку ми дотримувалися й яка добре себе зарекомендувала
протягом століть, — а також із нашим розумінням нейтральності.
Адже вона ставить під загрозу нашу безпеку. І, зрештою, ця ініціатива підриває нашу здатність діяти,
оскільки вона втискує нас у жорсткі рамки і вже сьогодні визначає, як ми зможемо діяти в майбутньому.
Так, звичайно, ця ініціатива щодо нейтралітету змушує нас діяти в обмежених рамках.
Кримінальний кодекс також є обмежувальним фактором.
Швейцарська конституція теж є своєрідним «корсетом».
Там записується те, що ми вважаємо розумним і що має відповідати інтересам Швейцарії.
Ця заява пані Шененбергер майже нагадує твори Джорджа Орвелла та його «Нову мову», де
реальність просто перевертається з ніг на голову.
Кажуть, що ініціатива щодо нейтралітету є відходом від наших традицій.
Насправді все якраз навпаки.
Ми вже давно порушили цю традицію, а саме у лютому 2022 року, коли ми негайно долучилися до
застосування примусових заходів проти Росії.
Це вже майже — вибачте за вираз — має еротичний характер.
Те, як наш міністр закордонних справ обійняв президента Зеленського в аеропорту Клотен.
Ось ми й показали всьому світу, на чиєму боці ми стоїмо, що беремо участь у цій війні проти Росії.
Ми організували мирну конференцію на Бюргенштоку — так звану мирну конференцію, — у якій Росія взагалі не брала участі.
Що це взагалі за клоунада, яку ми тут влаштовуємо? Це ж просто неймовірно.
Постійно йдеться про нашу безпеку. Безпека перебуває під загрозою.
Усі чотири великі медіаконцерни Швейцарії дотримуються одного й того самого наративу.
Наша безпека під загрозою, оскільки росіяни нападуть на нас.
Міністр оборони Пфістер заявив, що нам слід готуватися до війни, яка може розпочатися найближчим часом.
ЄС, Європейський Союз у Брюсселі, офіційно заявляє, що очікує початку війни проти Росії не пізніше 2029/30 року.
Схоже, наші друзі з НАТО теж хочуть долучитися до цього.
Безпека — цей наратив, що «наша безпека під загрозою», сягає корінням аж до початку Холодної війни.
Це ідеологічне переконання, яке там поширюється і яке має надзвичайно сильний вплив на психологію мас.
А саме — теорія доміно.
Ви пам’ятаєте, як у В’єтнамі казали: «Якщо В’єтнам не втримають, то вся Азія стане комуністичною». «
«Якщо Нікарагуа не втримати — за уряду Рональда Рейгана — то Гватемала, Гондурас, Мексика впадуть, а комуністичний
Радянський Союз опиниться на південному кордоні США». «
«Якщо ми не нападемо на Ірак, Саддам Хусейн нападе на нас зі своєю зброєю АБЦ».
Це надзвичайно ефективний психологічний механізм, який постійно повторюється і щоразу набуває нового змісту. «
«Якщо ми не втримаємо Україну, Путін спочатку захопить країни Балтії, потім Польщу, і незабаром
російські танки опиняться біля Боденського озера».
Це завжди одне й те саме створення образу крайнього ворога, який необхідно втовкмачувати
людям, щоб вони погодилися взяти участь у війні.
Люди, а також парламенти, мають бути переконані, що нам загрожує злісний ворог, адже
лише тоді може функціонувати оборонний бізнес.
Нарощування військової потужності, яке зараз відбувається в Європі, у Брюсселі та Берліні, межує з божевіллям.
Там накопичуються гори боргів, ніби завтра не настане.
Це неймовірно. І наші друзі з НАТО, судячи з усього, хочуть поглибити співпрацю з НАТО.
Саме так, дослівно, заявила міністр оборони Віола Амхерд у 2024 році.
А Мартін Пфістер каже, що нам треба готуватися до війни, яка може розпочатися найближчим часом.
Наскільки ж можна бути наївним, щоб вірити, що, наближаючись до НАТО, ми не будемо втягнуті в ці війни?
Нас втягують у це, і ініціатива щодо нейтралітету — це єдиний спосіб гарантувати, що
цього не станеться, що цього не відбудеться.